192 
vore en hybrid af mont, och palustre. Då Fries i Bot. 
Not. 1858 uppgifver, att genom frön uppdragna enåriga 
plantor under många generationer förbli konstanta, men 
att de, så snart de få perennera, öfvergå i mont., så är 
det säkerligen antingen korsningsprodukter med mont. 
eller förvexlingar vid plantering o. d., som ligga till 
grund härför. 
6. E. collinum Gmel. Då denna växt skiljer sig 
fr. E. mont, hufvudsakligen endast genom sin litenhet i 
förh. till denna, genom mera glest tandade, jemförelsevis 
längre skaftade blad, trubbiga blomknoppar, relativt 
större och svagare papillösa frön etc., och då dessutom 
E. mont. i vissa former tyckes öfvergå i densamma, har 
dess arträtt ofta blifvit bestridd. Förf. har sjelf en gång 
ansett den blott som en var. af mont., framkallad genom 
en större kiselhalt hos underlaget (coll. förek. t. ex. al¬ 
drig på kalk). Då emellertid de ofvan nämnda karakte- 
rerna vid omfattande kulturförsök visat sig oföränderliga, 
de nämnda öfvergångsformerna af mont, deremot endast 
skenbara, framkallade ant. af en karg jordmån eller af 
yttre våld och vid odling genast öfvergående i mera ty¬ 
piska former, har förf. blifvit öfvertygad om dess arträtt. 
E. collinum har dessutom en viss egendomlig habitus, 
en egen formkrets och en från mont, afvikande utbredning. 
En mängd lokaler uppgifvas synnerl. för mellersta Sverige 
och Norge. 
Syn. j E. mont. var. collinum Koch etc. 
E. collinum x palustre. Norge: Arendal: Tromø 
(Hb. Blytt. sub ”E. mont. v. obtusifolia cfr. Bl. N. Fl. 
1119”.). 
7. E. lanceolatum Seb. et Mauri., utmärkt genom 
ofvanjordiska storbladiga öfvervintringsorgan, aflånga, 
trubbiga, groft tandade blad med tydligt skaft och ägg¬ 
rund bas, i början hvita slutl. röda blr., svagt papillösa 
frön etc. är af E. Fries tagen i Blekinge. Dessutom an¬ 
märkt för Island, Viborg & Kronstadt, men har sin egenti. 
