197 
Fr. Mant II ocli sål. äfven E. àlpinum v. dasycarpum 
Hartm. samt E. alpinum v. hebecarpum Fr. Sum. 
15. E. lactiflorum Hausskn. Större än föreg. med 
något förlängda, ofvanjordiska, rosettliknande skott, blad 
skaftade, de mellersta ovala-aflånga småtandade, blr. 
hvita. Har circumpol. utbredning men saknas i Tysklands 
• • 
berg och i Alperna. Ar trol. spridd i de fiesta af Skand:s 
fjelltrakter. 
E. alpinum L. FI. Lapp, et Fl. Suec. afser kanske 
just ifrågavarande art. Då emellertid citaten uti nämnda 
arbeten höra till anag. Lam., och det äfven af Sp. pl. 
tydligen framgår, att denna senare innefattats under 
samma namn, så har Linnés art blifvit en species mixta, 
och för att undvika en ständig förvirring ha båda arterna 
måst erhålla andra namn. 
Syn.: E. alpinum L. p. p. E. origanifolium y inter¬ 
medium Lindbi. i Phys. Tidskr. 1838. E. alpinum A. 
majus Fr. Mant. II. 
Ic. : Fl. Dan. f. 24. t. 1387 (peccat flor, majoribus). 
Exs. : Fries Hb. norm. VIII. N:o 44 sub. E. alp. mixt, 
c. E. anagallidifolio. 
E. lactiflorum x palustre. Norge: Christiania. — 
Hit hör väl den af Lindbi. vid E. orig. y. intermed. om¬ 
nämnda formen af E. palustre. 
16. E. alsinefolium Vill. Namnet E. origanifolium 
Lam. är mera betecknande, men ofvanstående eger dock 
prioritetsrätt. En art som är inskränkt till Europa, men 
der har stor utbredning. 
”In Suecia in Dalecarlia (Areschoug); Särna, Heden 
o 
(Olsson); in Jemtlandia (Wikstr., Sjögren); in Alp. Are- 
skutan, Sunne, Wällviken (Behm), Helsingland (Hartm.); 
Lapponia ad Luleå (Anders. N:o 118 mixt. c. E. Horn em. 
et E. lactifl.); ad Quickjock (Keitel, Læstad.). — In Nor- 
vegia ad Tverelvdalen Norv. aret. (Norman); N. Finm. 
ad Nordcap (Köchel); in Fennia bor. in palud. Knusamo 
(Ångstr. sub E. orig. v. majus); Finm. occid. ad Tromsö 
Elgenstierna mixt. c. E. Hornem.); Trontheim (Stroh- 
