9 
nalen. I senare fallet — då holken är tvärt afsatt på 
stängeln — har ingen märg abortierats, och stängeln är 
upptill fyld. I ännu ett afseende kunna former af L. au¬ 
tumnalis närma sig L. hastilis. Den senare arten är ut¬ 
märkt genom en blomstrig stängel och få fjäll på densamme, 
kust- och fjellformerna af L. autumnalis öfverensstämma 
häri ofta med L. hastilis. 
De typiska exemplaren af L. autumnalis L. träffar 
man på ängar, vid vägar och gator. De hafva som be¬ 
kant parflikade, glatta och tunna blad, stenglarne klynne- 
greniga, längre än bladen, holkar nakna eller klädda med 
glesa korta hår. Från denna hufvudform går variationen 
åt två håll. I den ene formserien blifva bladen allt mer 
och mer delta och tunna, i den andre allt mindre och 
mindre delta men mer och mer tjocka; i den förra för¬ 
minskas korgarne, i den senare blifva de större men färre. 
Af den förra serien hafva i den literatur, som varit 
mig tillgänglig, följande former blifvit beskrifna eller om¬ 
nämnda: 
f. asperior. Wahlenberg Fl. Sv. ed. II pag. 509 {ni- 
• • 
gro— lanatum Fr. Sum. Veg. pag. 8). Ar mera högväxt 
(cirka 40 cm) än hufvudformen. Stängelns öfre deljemte 
holken tätt beklädd med långa mjuka hår, blad parflika¬ 
de, sträfva af glesa hvita och och styfva hår. Holkfjällens 
beklädnad är af samma beskaffenhet, som hos den i Lapp¬ 
land redan på Linnés tid iakttagne ß Taraxaci L. (Sp. 
pi. ed. II pag. 1125), hvilken också af Wahlenberg (Le.) 
betraktas som en f. u niflor a af ß asperior. 
På några af de insamlade exemplaren äro holkens 
hår icke svarta utan smutsgula men för öfrigt lika täta 
och mjuka, som på de ofvan omnämnda. Troligt är, att 
äfven hos fjellformen en analog vexling i afseende på hå¬ 
rens färg förekommer. Emot detta antagande synes vis¬ 
serligen den omständigheten tala, att alla herbarieexem- 
plar af fjellformen hafva svarthåriga holkar, ett förhål- 
