24 
nämnda inflorescensgrenarne blifva ej sällan enblommiga, 
derigenom att endast toppblomman kommer till utveckling. 
• • 
— Afven bos Lampsana communis och Mel ilotus alba upp¬ 
träda både accessoriska och normala höst-inflorescensgre- 
nar; men hos dessa arter uppstå båda slagen i axillerna 
af de vanliga örtbladen. De accessoriska grenarne ut¬ 
vecklas här, liksom hos Delphinium Consolida ur seriola , 
undersittande bikiioppar. De örtblad, som hos Melüotus 
alba utvecklas på hostgrenarne, äro regelmässigt en¬ 
fingrade, i det att endast det terminala småbladet kom¬ 
mer till utveckling. M . albus , hvilken, såsom bekant, 
är bienn, blommar ej sällan redan första året på hö¬ 
sten (proanthesis). — Hos Linncea borealis hvars som- 
marblomningstid i mellersta Sverige är si ta veckan af 
Juni och den första i Juli, inträder hostblomstringen 
redan i senare hälften af Augusti, och fortsättes under 
gynsamma år ett godt stycke in i September. Augusti- 
blomstringen, som forekommer nästan hvarje år, beror 
på opsigoni; september-blomstringen, som är mera ovan¬ 
lig, deremot på prolepsis (den opsigona blomstringen 
kan understundom fortsättas in i September). De genom 
prolepsis utvecklade inflorescensgrenarne sitta oftast an¬ 
tingen axillärt på föryngringsskotten eller terminalt på 
assimilationsskott. Mera sällan träffar man dem utgå¬ 
ende från axiller på fruktifikationsskott. — De opsigona, 
blombärande grenarne hos Campanula persiccefolia äro 
vanligen enblommiga. — Hos Campanula patida , C. rotun- 
difolia , Senecio viscosus och Achillea Millefolium uppträder 
äfven proanthesis. 
Proanthesis förekommer — särdeles under långa och 
milda höstar — i mellersta Sverige hos ett stort antal 
växter. IJtaf dessa må blott ett mindre urval nu med¬ 
delas : 
a) Annuella: Chenopodium rubrum, Batrachium sce¬ 
leratum, Viola tricolor a och ß ) Anchusa arvensis, Asperugo 
procumbens, Centaurea Cyanus, Chrysanthemum segetum. 
