47 
då man ej tillräckligt känner dess utbredning i Norge 
eller de förhållanden, under hvilka den der förekommer. 
Ar den i Norge inhemsk — och jag har för närvarande 
icke anledning att antaga annat — så synes det mig 
högst troligt, att detsamma är förhållandet äfven i Sve¬ 
rige, och från växtgeografisk synpunkt är ett sådant an- 
o 
tagande icke svårt att försvara. A ena sidan tillhör nem- 
ligen S. Scopolii ett florområde, det Kaukasiska, med 
hvilket Skandinavien har många växter gemensamma (se 
härom F. Areschoug, ”Bidrag till den Skandinaviska ve* 
o 
getationens historia” i Lunds univ. Årsskrift 1866), å an¬ 
dra sidan lemnar växtgeografien många exempel på ar¬ 
ter, hvilka hos oss förekomma lösryckta från sitt natur¬ 
liga utbredningsområde, såsom Lavatera thuringiaca i 
Upland, Södermanland och Vestmanland, Thesium alpinum 
i Småland och Blekinge, 'Ranunculus illyricus på Oland, 
Lathyrus sphæricus i Skåne. Af de nämnda förekommer 
ingen i Östersjöländerna, och de intaga sålunda alla i 
Skandinavien samma isolerade ställning, som S. Scopolii 
skulle göra, ifall den kunde bevisas tillhöra vår flora. 
Är deremot S. Scopolii tillfällig i Norge, kan det 
måhända synas vågadt att anse henne inhemsk i Sverige, 
då ett och annat af de förhållanden, under hvilka hon 
här förekommer, är egnadt att i viss mån styrka en mot¬ 
satt åsigt. Spoletorp, på hvars mark de första exempla¬ 
ren funnos, ligger mycket nära jernvägslinien och är se¬ 
dan någon tid en känd fyndort för tillfälligtvis inflyttade 
växter såsom Veronica peregrina (om hvilken mera nedan) 
Linaria minor , Salvia verticillata, Echinospermum lappula 
m. fl. Det ligger alltså nära till hands att anse, att S. 
Scopolii kommit till Sverige på samma väg. Härmed vore 
dock icke förklarad artens förekomst på de öfriga fynd¬ 
orterna, af hvilka några äro på V 8 —V 4 mils afstånd från 
Spoletorp, de flesta långt aflägsnade från jernvägen och 
ingen känd som tillhåll för invandrande växter. Icke 
heller finnes S. Scopolii, såsom man skulle tro, ifall hon 
