52 
Jag vill slutligen i korthet redogöra för denna arts 
historia. Redan i Fl. Suecica upptager Linné Statice 
Limonium (i Ed. II N:o 270) och säger den förekomma i 
Bohuslän enligt uppgift af Kalm samt i Skåne —• vid 
Kullen och Barsebäck — enligt uppgift af Leche. Fries 
visade år 1832 i Mant. I pag. 10, att denne Linnés Sta¬ 
tice Limonium omfattade tvenne arter, af livilka han kal¬ 
lar den i Skåne förekommande St. Scanica (= St. Behen 
Drej.) och den bohusländska St. Bahusiensis (= St. rari- 
flora Drej.). På samma ställe redogör Fries för de begge 
arternas kännetecken, och med afseende på dem hafva 
nyare arbeten icke haft något att ändra. I ”Flora Sca¬ 
nica“ (år 1835 pag. 47) vidrör han åter olikheterna mel¬ 
lan den skånska och bohusländska arten. Till lokalerna 
för den förra har han lagt ännu en, nemligen ”Torekowö” 
efter uppgift af Lindblom. Med all säkerhet hade Fries 
då icke sett de Lindblomska exemplaren, emedan det är 
otänkbart, att han, som så väl förstått att skilja de begge 
arterna, skulle kunnat förvexla dem med hvarandra. På 
Torekowö — ett bland kustbefolkningen vanligt namn på 
Hallands väderö — lins nemligen endast St. Bahusiensis 
Fr. År 1838, således sex år efter det Fries gjort sam¬ 
ma upptäckt i Sverige, visade Drejer i sin ”Flora excur- 
soria Havniensis”, att i Danmark funnos två arter under 
namnet St. Limonium L. Den ene kallade han St. Behen 
(1. c. p. 122) och anför St. scanica Fr. som synonym; 
om den andre, St. rarißora , skrifver han: ”Huc St. Li¬ 
monium Bahusiensis Fr. Mant. p. 10, quæ sola mag¬ 
nitudine a nostra differt”. Drejer erkänner således sjelf, 
att Fries före honom skilt de begge arterna, och det är 
derfor egendomligt, att våra Floror *), åsidosättande prio- 
ritetsrätten begagna Drejers namn i stället för de Fries’- 
ska. I ”Mant. II” pag. 17 **), år 1839, således ett år ef- 
*) Haitmans åsigt i Bot. Not. 1846, pag. 167, synes mig- ohållbar. 
**) 1 Mantissa II pag. 17 citerar Fries ”Drey. Fl. Sæll.” såsora 
