55 
mest faller i ögonen, är deras ringa storlek; vid uppmät¬ 
ning befans hela det sammansatta bladets längd vara 
4,5—b c. m., småbladens längd 1,5—2 c. m., småbladens 
bredd 7—8. m. m. Småbladens antal varierar från 9—13. 
Färgen är mycket ljusare grön än hos hufvudformen, hvar- 
j ernte bladskaftet efter hela sin längd samt småbladen på 
baksidan äro långt och tätt hvitludna. Det starka luddet 
visar sig äfven i blomställningar ne, nemligen på deras gre¬ 
nar och på blombottens undersida. Blomställningen är 
mycket mindre , dess diameter 2,5 — 3 c. m. samt blom¬ 
mornas antal omkring 30. 
Jemförelsevis torde böra nämnas, att hos hufvudfor¬ 
men hela bladets längd är 15—19 c. m., småbladens längd 
3,5 —5 c. m., småbladens bredd 12—15 m. m., småbla¬ 
dens antal 15—17, blomställningens diameter 8—11 c. m. 
samt blommornas antal i hvarje blomsamling minst 100. 
Af ofvanstående tal synes, att forma minor är endast 
tredjedelen så stor som hufvudarten med afseende på läng¬ 
den af hela de sammansatta bladen och småbladen samt 
med afseende på vidden af blomställningen och blommor¬ 
nas antal. Småbladen äro jemväl något fåtaligare samt 
jemförelsevis bredare och trubbigare. 
Genom det starka luddet på bladskaften, småbladens 
baksida och blomställningens grenar erinrar den beskrifna 
formen starkt om oxlarne, men i bladens form synes dock 
ej finnas något så afvikande från den vanliga rönnen, att 
dess sammanhörighet med denna kan sättas i tvifvel. Så¬ 
som bekant är, vexlar hårbeklädnaden ganska mycket hos 
rönnen, hvilket jemväl blifvit framhållet i en del floristi- 
ska arbeten. Så har Professor A. Blytt beskrifvit en uti 
Sogn i Norge funnen fjällform med helt och hållet glatta 
blad under namn af var. alpina . Från de högre bergs¬ 
trakterna på gränsen mellan Schlesien och Böhmen omtalar 
Wimmer äfven en slutligen glatt form under namnet forma 
alpestris. Ett exempel på motsatta ytterligheten lemnar 
den i W. Lauche 7 s Deutsche Dendrologie (1880) omnämda 
