72 
% 
kronans färg vara mörkare. Reichenbachs exemplar från 
Nordernei [Flor. Germ . exs. N:o 324) synes vara fullt 
typisk S. palustris. 
Medicago minima Schueb. anträffades i stor mängd 
öster om Borgholms slott. Den upptäcktes för flera år 
sedan af D:r E. Adlerz, som fann den i några få exem¬ 
plar, livarför han ansåg den vara tillfällig. 
Efter föredragets slut anmärkte lektor A. Skånberg, 
att de tyska exemplar han hade af S. ambigua från 
Sachsen och Brandenburg i sitt herbarium, ej syntes vara 
luxurierande former af S. palustris , och att derför un¬ 
der förstnämda benämning möjligen mer än en form in- 
begrepes. 
Herr J. af Klerker redogjorde för sina undersökningar 
öfver Den anatomiska byggnaden af vegetations¬ 
organen hos Aphyllanthes monspeliensis *) 
Aphyllantes monspeliensis L. är en liten nejlikliknande 
monokotyl växt, som finnes på steniga och torra sluttnin¬ 
gar i vestra delen af Medelhafsbäckenet. Af äldre förfat¬ 
tare fördes den än till Juncaceerna än till Liliaceerna. Först 
Parlatore (B ull. d. 1. Soe. bot. de France T. 2, p. 529 
1855) uppstälde en ny familj, Aphyllantheæ, i hvilken han 
inrangerade utom Aphyllanthes äfven en del australiska 
slägten, bland andra det bekanta grästrädet, Xantho r rhoea. 
Aphyllantheernas morfologi och anatomi äro hittills i all¬ 
mänhet mycket litet kända; Payer har dock (Traité d’Or- 
ganonénie comp, de la fleur, 1857) undersökt och beskrif- 
vit utvecklingen af Aphyllanthes- blomman. 
Från denna växts mycket starkt utvecklade rliizom 
uppstiga jämte sterila skott blombärande stänglar, hvilka 
senare äro bladlösa med undantag af några små slidor 
*) Den utförligare med afbildningar försedda afhandlingen härom 
kommer att under titel ” Recherches sur la structure anatomique de 
VAphyllanthes monspeliensis ” bland ”Meddelanden från Stockholms 
Högskola” intagas i Bihang till Kongl. Svenska Vetenskaps-akademiens 
Förhandlingar 1883. 
