84 
framkomma följande år nya blomförande skott. Att döma 
efter de starkare af exemplaren synes det högst sanno¬ 
likt, att växten är flerårig *), hvilket jag dock ej med 
visshet kan påstå, enär jag endast under två år iaktta¬ 
git densamma. Att alla stånd öfvervintra en gång, är 
utom allt tvifvel. 
Anmärkas bör med afseende på hårigheten, att hå¬ 
ren äro korta, tätast på stjelken, stiplerna och bladskaf¬ 
ten, något glesare på bladskifvorna och glesast på blom¬ 
skaften. 
Stellaria media Cyrill, y. apetala Doll förekommer på 
ruttnad tång flerestädes längs stranden af Hallands Vä- 
derö och synes mig ganska väl skild från den på samma 
lokaler växande kronbladsförande formen. Den senare 
har nemligen de mellersta och nedersta stjelkbladen långt 
skafta de och bredast nedom midten, under det att bladen 
hos y. apetala i allmänhet äro oskaftade eller kort skaf- 
tade, bredast på midten och derifrån jemnt afsmalnande 
mot basen. Blomställningen hos varieteten är mycket 
sammanträngd, i regeln rikblommig och blommorna myc¬ 
ket kort skaftade — sällan, men dock någon gång, ser 
man en blomma på långt skaft skjuta ut ur den täta 
*) Såsom förekommande vid Rouen i Frankrike upptages (Gr. 
et Godr. Fl. de Fr. I pag. 184; De Candolle Prodromus I pag. 303) 
en yiola tricolor närstående art, V. Rothomag ensis Desf. Cat. 153, 
som utmärker sig genom flerårig stam, stark hårighet, helbräddad 
ändflik hos stiplerna, kort sporre, allt kännetecken, som ötverens- 
stämma med ofvan beskrifna varietet. Granskning af exemplar från 
den typiske lokalen (insamlade af W. Balbis) hafva öfvertygat mig, 
att V. Rathomogensis är väl skild frän Y. tricolor *bellioides genom 
helt olika växtsätt och större hårighet. Dereraot synes det mig 
vågadt att till arten skilja V. Rothomagensis och Y. tricolor. Den 
förra förefaller mig nemligen endast vara en af den egendomliga 
växtorten (”coteaux calcaires”) beroende varietet af den senare. 
Koch tyckes, ehuru han upptager den som art, dock hysa starka 
tvifvel om dess arträtt (Synopsis pag. 76: ”vereor, ne sit varietas 
præcedentis”, V. tricoloris). 
