129 
llfveii den sekundära knoppen nog lycklig att äfvenledes 
förblifva fri (hg. 7). Någongång abortieras primärknop- 
pen fullständigt; i så fall linnes endast sofvande knoppar, 
för lianden (fig. 3). De inneslutna knopparne äro full¬ 
ständigt fritt stälda under sin betäckning (figg. 5, 7, 8) 
och inneslutas på så sätt inom kamrar der vattnen inta¬ 
ges af knopparne sjelfva och delvis af dessas moderväfnad 
och taket utgöres af en parenkymatisk väfnad, som till¬ 
hör den genom sammansmältning uppkomna betäckningen 
för knopparne. 
På denna ståndpunkt qvarstå åtminstone de högre 
uppå stammen belägna knopparna, och man har sedan 
ej någon erfarenhet af deras tillvaro; de förblifva i flesta 
fäll för framtiden sofvande. I de nedersta bladens 
vinklar deremot afstannar ej utvecklingen härmed. Taga 
vi till exempel till undersökningsobjekt helt unga plantor 
och följa dem i serie i deras tillväxt, få vi en ordnings¬ 
följd af vidare utvecklingsfaser som följa efter nämnda 
hvilestadium. Den förut omtalade verksamheten hos me- 
ristemväfnaden har i föreliggande fäll ej upphört utan 
fortsättes. Med en fortsatt knoppanläggning, som härmed 
är förenad följer å andra sidan en likaledes fortgående 
svallning af öfverliggande väfnad. Celldelningar ega rum 
i regelrätt ordning men med en intensitet på ett begrän- 
sadt ställe, som medför tillkomsten af de ansvällningar, 
som vi förut lärt känna, och livilkas utveckling redan 
makroskopiskt skildrats. 
Vid denna lokala ansvällning äro stammens väfnader 
allt fortgent i oafbruten förbindelse med väfnaderna uti 
ansvälluingarne. Den enda olikhet mellan dessa, som är 
fortjent af omnämnande, rör veden. Dennes element er¬ 
hålla som vanligt i masurbildningar en oregelmässig form 
och läge. Under fortgången af ansvällningens tillväxt 
ökas meristemets utbredning. Den ursprungligen enda 
härden för nybildning af knoppar uppdelas dock i allt 
fler och fler skilda delningscentra, som samtidigt flyttas 
