132 
sådant störande ingripande träder oss till mötes i natu¬ 
ren under mångahanda former och hos Eucalyptus ger 
den sig tillkänna uti ansvällningsproduktcr. Vi veta 
af erfarenhet, att ju frodigare växtligheten är hos ett 
exemplar af en Eucalyptus - art desto mindre utsigter 
liar man för att träffa ansvällningar å stammen. Så 
länge en planta befinner sig i optimum af tillväxt redu¬ 
ceras de lokala utväxterna till sitt minimum. Ansväll- 
ningarnes antal och storlek hafva äfvenledes visat sig 
vara beroende af den hos växtarten eller den enskilda 
växtiudividen inneboende växtkraften. Det är också den 
beredda näringen, som, då den i följd af en en hämmad 
tillväxt ej vinner fullständig afsättning på vanligt ort 
och ställe, i stället användes på lokala platser af stam¬ 
men och lemnar material för ansvällningar. 
Men vi veta äfven att knoppar och ansvällningar äro 
oskiljaktigt förenade. Af desse tvenne element intager 
det första ovilkorligen hufvudrolen vid ansvällningsproce- 
duren. Vi äro derfor hänvisade till knopputvecklingen 
såsom det moment, hos hvilket är förlagd en längre till- 
bakagående verkande grundorsak. 
Den alltjemt fortsatta och oafbrutet fortgående an¬ 
läggning af nya knoppar, som karakteriserar alla former 
af Eucalyptus, biledes och underhålles af en lika länge 
verksam nybildningsväfnad. Impulsen till en dylik verk¬ 
samhet torde vara att hänföra till den för en längre el¬ 
ler kortare tid inträdande stagnationen i primärknoppens 
utveckling; möjligtvis kunde äfven tillträdet af luft 
och ljus i sin mån anses medverka. Af nämnda stagnation 
följer, att nybildningsväfnaden väckes till lif och träder 
i verksamhet. Kommer härtill, att ej full öfverensstäm- 
melse eger rum mellan plantans växande i sin helhet och 
erbjuden näring, underhålles den gifna impulsen och det 
hvilostadium öfverhoppas, som annars skulle tillkomma 
knopparne. Irritationen öfvergår på den knopparne täc¬ 
kande väfnaden och med ansvällningarnes tillväxt uppta- 
