I 
237 
örtbladen bågformigt nedåt, hvaremot den senare på våren, 
då temperaturen stigit, rätar upp både grenar och blad. 
Man erinre sig äfven Iritillaria Meleagris L., hvilken, 
då den nyss kommit upp ur marken, är så starkt nedböjd 
under ungefär en veckas tid, att blomknoppen stöder mot 
jordytan. 
Slutligen höll lektor S. Almqvist fördrag Om blom¬ 
mans byggnad hos våra s ve nsk a Plat ant h era-arter. 
De flesta karaktärer, med hvilka man sökt skilja 
dessa båda arter, äro antingen obetydliga eller föga kon¬ 
stanta. Visserligen är P. chlor antlia i allmänhet till alla 
delar större och gröfre, har vanligen (men långt ifrån 
alltid) grönaktiga och föga luktande blommor med bredare 
kalkblad samt längre och gröfre (deremot knappast, som 
det vanligen säges, plattare) sporre; men det skall vara 
ett vant öga, som på dessa karaktärer under alla förhål¬ 
landen säkert skiljer de båda arterna. Deremot är kön¬ 
pelaren af en så karaktäristisk byggnad, att ett ögonkast 
är tillräckligt för att afgöra, hvilkendera arten man har 
framför sig. Darwin har visat, att denna olikhet afser ett 
olika förhållande till besökande insekter, i det pollenmas¬ 
sorna hos P. bifolia fastna på basen af sugsnabeln, hos 
P. chlorantha åter på hufvudets sidor, helst ögonen. Och 
man torde i dessa båda liafva ett vackert exempel på 
arter, hvilka differentierat sig från hvarandra nästan ute¬ 
slutande genom att afpassa sig för ett olika förhållande 
till besökande insekter. 
Hos P. chlorantha , hvilken torde vara en ursprung- 
ligare, mindre utvecklad typ, är könpelarens grundform 
en fyrkant med aftrubbade hörn, hvars nedre bredd är 
större än den öfre samt större än längden; utefter dess 
sidor sitta knapprummen, som följaktligen måste nedåt 
divergera från hvarandra; afståndet mellan pollenmassornas 
häftskifvor blir betydligt (omkring 4 mm.). Sporröppningen 
är mycket trång, rund och är aflägsnad från häftskifvorna. 
Bot. Not. 1883.' 17 
