Bidrag till Knoppfjällens anatomi etc. 
11 
dessutom liar förf. icke visat, att den innehållslösa skle- 
renkymcellen är lefvande. Der kan t. ex. finnas förkorkad 
midtellamell. Vidare skulle den hos sklerenkymet succes¬ 
siva väggförtjockningen vara skiljemärke från korkväf- 
nadsceller. Äfven denna uppgift är origtig. Många kork¬ 
celler visa nemligen successiv väggförtjockning (de Bary 
s. 119), under det å andra sidan många tunnväggiga skle- 
renkymceller, som icke genomlöpa något kollenkymatiskt 
stadium, alldeles icke visa successiv väggförtjockning i högre 
grad än flertalet korkceller. 
Sedan emellertid författaren så motiverat, att korken 
föres till cellväfnaden, säger han å 56 sidan, att ett 
konseqvent genomförande utaf de Barys princip fordrar 
dess skiljande derifrån och uppställande såsom sj elfstän¬ 
dig väfnadsart. Detta begrundar förf. med samma karak¬ 
terer, som han förut anfört för att bevisa motsatsen. Der- 
vid påvisar han korkväfnadens med sider enhy met analoga 
utbildning. Det för båda karakteristiska är en ombild- 
ning af cellmembranen. t 
Men ännu ett utvecklingsstadium finna vi uti förfis väf- 
nadsuppfattning. Alldeles i strid med de Barys och sina 
egna föregående yttranden hänför han nemligen till skle¬ 
renkymet lefvande, delningskraftiga celler (s. 37) och gör 
å 55 sidan ett försök till förändrad definition å skleren¬ 
kymet. Härvid upphäfver han den förut förfäktade skil¬ 
naden mellan sklerenkym och cellväfnad. 
Åt kärlknippet gifver förf. högst olika omfång. Än 
för han dit strängskidorna, än talar han om kärlknip¬ 
pena jemte bast- och vedsklerenkymet. Denna begrepps¬ 
förvirring är genomgående (ss. 33, 43, 46, 49, 58 m. fl. st). 
På flera principer för väfnadsindelning bjuder han 
också. I början är det cellqvaliteten. Membranbeskaf¬ 
fenheten är en biomständighet. Det visar det sklerotiska 
o 
parenkymet. A 47 sidan heter det: ”det är cellmembra¬ 
nens beskaffenhet ej sättet för uppkomsten, som bör läggas 
