Stroftåg på Svenska florans område. 
37 
del, såsom hos foreg.), temligen långa, mer eller mindre 
håriga och i kanten långhåriga. Öfriga kännetecken, se 
flor or na. 
Linné innefattade under namnet Persicaria såväl hvad 
nu i allmänhet forstås under detta namn som Lapathifo- 
lium Ait. På grund häraf uppdelade Wahlenberg den 
kollektiva benämningen Persicaria i två delar: Persicaria 
(= P. Lapathifolium) och P. biforme (= hvad som nu all- 
männeligen förstås med Persicaria). 
Af denna ytterst mångformiga art kan man åtskilja 
två (kanske rätteligen tre) temligen olika former. 
a. P. Pers. agreste Fries, Meisner. Stjelkar talrika, 
utbredda på marken, eller ensamma, uppstigande; blad 
vanligen medelmåttiga, bredt lancettlika, något trubbiga^ 
stundom temligen smala, ofta fläckiga, mörkt gröna, olj- 
glänsande; ax (i full blomning) täta , tjocka, i spetsen 
trubbiga, temligen korta, de på sidorna nästan oskaftade. 
På åkrar och odlade ställen. — Fries anser denna form 
såsom synonym till Polyg. Lapathi folio- Persicaria Peichb., 
hvilket väl kan vara rigtigt, enär den i flera hänseenden 
(bladform, yppighet och slidor, som i allmänhet äro kor¬ 
tare än hos ß och någongång förete likhet med föregå¬ 
ende arts) påminner om Lapathif. — Ar åter Grenier & 
Godrons framställning af denna hybrid rigtig — något 
som jag tyvärr nu ej är i tillfälle att kontrollera — 
torde Fries’ åsigt ej vara rigtig. 
ß. P. Pers. nodosum Pers.! Stjelk upprätt, ofta gan¬ 
ska hög, 1—2 fot; blad långa, lancettlika, n. spetsiga, 
fläckiga eller ofläckade; ax (yngre) tätt samlade, temligen 
smala, mot spetsen af smalnande, äldre upprätta, skaftade ; 
blommorna rosenröda; varierar med temligen uppsvälda 
leder och nästan icke; samt stjelkar än fläckiga än icke 
(kanske det vanligaste). 
Fries (1. c.) angifver såsom synonym till denna form 
P. biforme Wahlenb. Detta torde vara mindre rigtigt, ty 
Wahlenberg menade med sin P. biforme helt säkert både 
