38 
A. P. Winslow. 
denna och föregående form. Fries anser likaledes, att 
Al. Brauns Polyg. dubio-Persicaria är identisk med denna ; 
en åsigt som helt visst kan vara rigtig, om nemlig en han 
(Al. Br.) ej identifierat Polyg. maculatum D. & Tr. och P. 
nodosum Pers., ty karaktererna för denna hybrid kunna 
mycket väl tillämpas på föreliggande form. 
Angående Fries’ varietet minus af denna art skall jag 
yttra mig längre ned. 
Möter man svårighet att rätt tolka formerna af dessa 
tvenne arter och att rigtigt subsumera dem under redan 
namngifna former, så träffar man på, jag kan tryggt säga, 
oöfvervinneliga svårigheter, när det blir fråga om de Po- 
lygonumarter, hvilka upptagas under gruppen: ”axen långa 
och smala, glesblommiga ”. Här möter man i de Europei¬ 
ska flororna P Hydropiper, mite, laxiflorum , dubium , stric¬ 
tum, minus samt en del af Braun, Reichenbach m. fl. 
uppstälda hybrider, t. ex. minori- Persicaria, Hydropipe- 
ri-dubium o. s. v. Om man undantager P. Hydropiper, 
som dels på grund af sina glandulosa blr dels sina ka¬ 
rakteristiska stipelslidor icke föranleder någon villrådighet, 
äro de öfriga underkastade ett så skiftande uppfattnings¬ 
sätt, att man väl aldrig skall lyckas åstadkomma full 
klarhet angående desamma. Begränsningen af dessa for¬ 
mer hos olika författare vexlar betydligt, och synonymien 
är så intrasslad, att det fordras största ansträngning för 
att någorlunda reda den invecklade härfvan. Mig åtmin¬ 
stone har det varit omöjligt att alltid säkert kunna af- 
göra, hvad den ene eller den andre förf. menat med dessa 
namn, ehuru det material, jag förfogat öfver, varit gan¬ 
ska rikt och gifvit mig den ledning, som dessförutan aldrig 
erbjudit sig. 
Träffar man på enstaka explr af denna grupp, synas 
de helt osökt böra rangeras in i en från Lapathif. och 
Persicaria skild grupp. Men blir materialet rikare, så 
skall man ovilkorligen finna, att arter (former) med långa, 
glesa ax ej längre hafva denna betydelse, — att inter- 
