Ströftåg på Svenska florans område. 
39 
mediära former förefinnas, som förmedla öfvergången från 
former med tätblommiga ax till dem med glesblommiga, 
och att således Fries’ åsigt, att till hvarje af de föregå¬ 
ende arterna finnes en glesblommig form, en s. k. minus 
( laxum ), är fullt berättigad, fastän denna blifvit af flera 
motsagd. 
Hvad jag här sagt, gäller företrädesvis (kanske ute¬ 
slutande) den form, som af Stein blifvit benämd dubium , 
.af Weihe Jaxiflorum och af Schrank mite, hvilka trenne van¬ 
ligen anses såsom synonyma (Koch, Lange, Hartman m. fl.). 
Deremot anser jag, att P. minus Huds. — att ej tala om 
P. Hydropiper — är en i naturen väl grundad glesblom¬ 
mig art, hvartill jag nu ej känner någon tätblommig form 
i föreg. afdelning. Fries påstår dock emellertid, att en 
forma minus Auctt. pr. p. äfven finnes af P. Lapathif. (in 
maritimis Hallandiæ). Något härtill hänförligt har jag 
emellertid ännu icke sett. — Till denna grupp hör den 
lätt igenkänliga 
3. P. Hydropiper L. Stipier vida , hinnartade, röd¬ 
bruna eller grönbruna, gleshåriga (eller nakna); kanthå¬ 
ren långa, blandade med kortare; blr smalare och mer 
utdragna än hos öfriga former. Stift till midten hopväxta; 
(Hartm. säger ”fria nästan ända från basen”). Öfriga 
kännetecken, se flororna. 
4. P minus Huds. Stjelkar vanligtvis utbredda, 
mycket greniga (med utspärrade grenar), någongång upp¬ 
rätta (beroende på lokalen); stipelslidor horta, snarare 
vida än trånga, i kanten långhåriga; bladen tunna, kort- 
skaftade, med rundad (stundom t. o. m. hjertlik) bas, lan- 
cettlika, jemt afsmalnande från basen ( största bredden vid 
nedre tredjedelen ), grenarnes blad vanligen med smal (ej 
rundad) bas; ax upprätta, än af brutna, än sammanhän¬ 
gande och då temligen tjocka (med utbildade frön); blom¬ 
mor än grönröda, än nästan rosenröda (dock ej så starkt 
som hos Persicaria eller dubium); ståndare 5 (någon¬ 
gång 6). 
