Ströftåg pâ Svenska florans område. 
41 
ningen för ett skiljande från Persicaria synes vara berät¬ 
tigad. Enstaka exempt, i mina samlingar från olika lo¬ 
kaler visa goda öfvergångar. Bästa intyget erhöll jag. 
dock förtiden höst från ett ställe på Koön vid Marstrand. 
På en fläck af ett par qvadratfots areal hade jag det yp¬ 
perligaste tillfälle att samla explr af vanlig Persicaria 
med tätblommiga ax samt på det tydligaste följa öfver- 
gången härifrån till den glesblommiga typ, som tillhör 
denna afdelning. Korteligen, jag anser, att P. dubium St- 
blott är en form af P. Persicaria, eller detsamma som 
Fries kallat P Pers. minus , hvartill han fogar såsom syno¬ 
nym P. minori- Persicaria Braun. *) 
Reichenbach, Al. Braun m. fl. hafva uppstält åtskil¬ 
liga Polygonum-hybrider, af hvilka 1) P dubio-Persicaria 
Br., 2) minori- Persicaria Br. och 3) Hydropiperi-dubium 
Gr. & Godr. äro att hänföra till denna afdelning. — En¬ 
ligt Gr. & Godron — jag eger ty värr ej tillgång till huf- 
vudkällorna — skulle det utmärkande för de två förstnämda 
vara (hos 1) ”stipelslidor längre än hos Persicaria, ax 
större och tätare än hos dubium ; (hos 2) ax föga af brutna 
och gröfre än hos minus”. Skilnaden dem emellan skulle 
vara, att bladen (hos 1) äro mot begge ändarne afsmal- 
nande (precis som hos Persicaria), (hos 2) helt enkelt lan- 
cettlika, smala, samt (1) med upprätta, (2) med upprätta 
eller utbredda stjelkar. Af begge dessa eger jag flera 
explr från olika lokaler. — Till P. dubio-Persicaria räknar 
jag således sådana explr, söm ega dubium’s lancettlika 
blad och något gröfre ax än som finnas hos den glesblom¬ 
miga form, hvilken framställes som dubium Stein, samt 
med upprätta stjelkar; — till denna skulle således föras 
några af de ofvan nämda explren från Koön. Till P 
minori^ Persicaria åter dem, hvilkas blad äro vid basen 
*) Exemplar häraf finnas i Kgl. Vetenskaps-Akademiens samlin¬ 
gar, liksom äfven af de flesta former, hvilka förekomma omnåmda i 
denna uppsats. 
