Luzula albidas arträtt i vår flora. 
105 
I detta fall torde det således vara utom allt tvifvel, 
att arten blifvit införd. Och granska vi nu med fasthållande 
häraf de öfriga förut hos oss bekanta lokalerna, tvingas 
vi att der anmärka en likhet, som ej gerna kan vara 
utan sin för alla gemensamma orsak. I parker eller i 
det omedelbara granskapet af menniskoboningar, anlägg¬ 
ningar m. m. är det städse som i fråga varande art an¬ 
träffats, och om äfven lokalen å Risöen enligt den belys¬ 
ning, som å anf. st. sid. 135 lemnas, kanske kan synas 
egendomlig nog, undras dock om ej i anseende till sta¬ 
dens närhet äfven här skäl kunna förefinnas till misstan¬ 
kar af ofvan antydda slag. Yid Ålberga åtminstone äro 
förhållandena alldeles enahanda med de nyss anförda. 
Arten togs äfven der i en park (anf. st. sid. 135) och, som 
jag vill minnas, enligt en muntlig uppgift af lektor 
S. Almquist tiUhopa med ”en utländsk Poa-art”. Lokalen 
vid Sofiero har jag redan beskrifvit men vill dock tillägga, 
att det ingalunda synes osannolikt, det de båda Luzula- 
arterna der äro enda qvarlefvan efter en på grund af 
den särdeles djupa skuggan misslyckad sådd (— kanske 
med frö från samma här närmast till hands liggande 
firma som ofvan?). Yid Bäckaskog slutligen var det i 
eller omedelbart utanför den på sin tid med alla till buds 
stående medel förskönade parken, som det i Sk. Fl. anf. 
st. omtalade fyndet gjordes, liksom det i Jönköping var 
invid stadens vattenverk, som arten i några ex. anträffa¬ 
des (Bot. Not. 1880, s. 199). 
Lägga vi så härtill, att enligt de tyska provinsflo- 
rorna L. albida på fastlandet näppeligen kan anses före¬ 
komma fullt vild längre i norr än på sluttningarne af 
mellersta Tysklands bergssträckor men på nordtyska slätt¬ 
landet deremot blott tillfälligtvis förvildad, böra de redan 
af de misstänkta lokalerna föranledda tviflen om dess plats 
bland våra ursprungligen inhemska växter i min tanke 
hafva öfvergått till full visshet. Luzula albida måste 
