Örtartade dikotyledoners byggnad. 
109 
hufvudafdelningarna inom väfnadssystematiken så karak¬ 
teriserade, att de mera afse den närvarande generationen 
än de organismer som uppträdde på de tider, då de olika 
utvecklingsseriernas väsendtliga drag så småningom fast¬ 
nade och kunde lemnas i arf åt kommande generationer. 
Ej nuvarande formers väfnadsdifferentiering utan kvar¬ 
stående spår af den utbildning af skilda väfnader, som 
en gång grundlade de första väfnadsolikheterna hos väx¬ 
terna,. skulle vid en naturlig systematik läggas till grund 
för hufvudsystemen. *) Sedermera försiggångna differen¬ 
tieringar blifva då underafdelningar inom hufvudsystemet. 
Dervid kan mera än väl fullt analoga väfnader fram¬ 
komma ur de olika hufvudarterna. 
Härmed har jag blott sökt antyda orsaken till min 
anslutning till Sachs’ indelning utaf väfnaderna och äfven 
sökt påpeka, att den Schwendenerska skolan knappt eger 
rätt att göra anspråk på att först hafva uppstält anato- 
miskt-fysiologiska väfnadssystem. (Jmf. Sachs Vorlesun¬ 
gen über Pflanzenphysiologie. 8. 9. 10. föreläsningarna.) 
En möjlighet vore kanske att helt öfvergifva tanken 
på något naturligt väfnadssystem. 
För en dylik åskådning synes mig emellertid icke 
tvingande skäl förefinnas, och den står uti en alltför skä¬ 
rande motsats till de inom den organiska naturforsknin¬ 
gens öfriga grenar gängse åsigterna och kan icke gerna 
omfattas af någon, som i organiska varelsers frändskap 
ser ett uttryck för ifrån gemensamma förfäder ärfda 
karakterer. 
I väfnadssystematiken har jag för öfrigt följt dels 
de Barys Vergl. Anatomie etc. dels Prof. Areschougs ut¬ 
redning af de vegetativa väfnaderna hos kärlväxterna i 
hans Jemförande tinder sökningar öfver bladets anatomi. 
*) Sachs’ tre hufvud-system äro grundade på de mest allmänna 
primära fysiologiska behofven och de med hänsyn till dem försig¬ 
gångna allmännaste differentieringar. 
