110 
D. Bergendal. 
Mina undersökningar ha företrädesvis galt örtartade 
former, då jag tyckt mig finna att de af växtanatomerna 
blifvit rätt mycket förbisedda i jemförelse med träden. 
Naturligtvis erbjuda också resliga och långlifvade träd 
vida mera komplicerade strukturförhållanden, då de på¬ 
tagligen liafva vida större och mera invecklade mekaniska 
och näringsfysiologiska behof. 
Sanios- för kännedomen om dikotylernas anatomi så 
vigtiga undersökningar uti Botanische Zeitung 1863—1865 
omfatta endast, for så vidt de beröra första anläggningen 
utaf väfnaderna, örtartade växter, och i allmänhet har 
trädens struktur antagits såsom typ för dikotyl stam¬ 
byggnad. Endast kärlknippeförloppet har mera ingå¬ 
ende studerats hos örterna. 
Jag har sökt genomgå arterna inom några familjer 
och så vida ske kunnat sökt påvisa, huru ombildningen 
från den typiska stambygnaden till en mera afvikande 
försiggår genom ganska omärkliga förändringar uti mel¬ 
lanliggande växtformers byggnad. 
En formkrets, der rätt ovanliga strukturegendomlig- 
heter möta är Gruinalernas , af hvilka jag studerat ett 
30-tal GeraniuniSLYteT några Erodium- och Pelargonium - 
former samt stycken utaf herbarieexemplar af Monsonia 
speciosa. Sedermera har jag jemfört deras struktur med 
byggnaden hos Limnanthes Douglasii och Oxalis- samt 
Tropceolumarter. Här kunna blott några utaf de vigtigaste 
dragen meddelas. Rot byggnaden erbjuder inga särskildt 
anmärkningsvärda förhållanden. En vanlig dikotyl struk¬ 
tur är hos alla undersökta arter anträffad. Enahanda 
rotstruktur finnes såsom vanligt hos de arter, hvilka 
hafva rhizom, och hos dem som normalt sluta sin lifs- 
period med en fruktsättning. 
Stammens byggnad. 
o 
Åtskilliga Geraniumarters stam är kantig. Oftast 
ser man fem kanter och lika många sidor emellan dem. 
