Örtartade dikotyledomers byggnad. 
Ill 
Kanterna uppkomma derigenom, att hårdbastringen på 
tvärsnittet visar hörn, der bladspårsträngarne ligga intill 
densamma. Såsom exempel på sådana arter kan G. pa¬ 
lustre anföras. Hos de svagare arterna är som bekant 
stammen trind, och då visar äfven tvärsnittet en rund 
hårdbastring. I sådant fall är han vanligen betydligt 
svagare, än då hörn finnas. Hos Geraniumarterna är 
bastringen ovanligt sällan af brut en utaf band af oförve- 
dade celler, som förmedla lättare saftutbyte emellan bark 
och märg. Hos Monsonia speciosa synes äfven den öfver- 
jordiska stamdelen vara utmärkt af bastring. Pelargo- 
niumarterna hafva också en bastring, som på temligen 
talrika ställen kan vara ersatt af stora stärkelseförande 
celler, hvilka fullkomligt likna de stora celler, som på 
både yttre och inre sidan gränsa intill hårdbastringens 
element. Hårdbastringens celler föra hos detta slägtes 
arter sjelfva någon stärkelse. 
Hos blomskaftet hafva Pelargoniumarterna en bast- 
ring, som till alla delar öfverensstämmer med den hos 
Geranierna befintliga. 
Erodium har skilda knippen med starka hård bast¬ 
beläggningar å yttre sidan. Någon gång kunna dessa nå 
tillsamman, men vanligast äro de skilda utaf grundväf- 
nadselement. I grundväfnaden uppträdande förvedade 
celler kunna sammanbinda de skilda knippenas baststrän¬ 
gar, så att härigenom en ring af förvedade element upp¬ 
kommer. 
Hos dem som ha bastring betecknas barkens gräns 
af ringens yttre rand. Hos Erodium får den förläggas 
vid kärlknippenas yttre sida. Barken består utaf ett 
vanligen något småcelligare yttre något kollenkymatiskt 
lager och inre barklager af större celler, mellan hvilka 
rikliga intercellularrum förefinnas. Hos Erodium är yttre 
barklagret uppbygdt af flere cellrader. 
Inre barklagrets innersta lager är särskildt hos 
Pelargonium mycket rikt på kristallförande element. 
