112 
D. Bergeiidal. 
Epidermis utgöres utaf särdeles hos Erodium-arter 
mycket långsträckta celler, som ungefär lika ofta ha ho¬ 
risontala och snedstälda ändväggar. Tillspetsade ändar 
förekomma äfven. 1 närheten af klyföppningar äro cel¬ 
lerna kortare hos Geraniumarterna. Yttre väggen visar 
på tvärsnitt små utskjutande lister, som på tangentialsnitt 
åstadkomma en hos olika arter olika skarpt framträdande 
striering. 
Kärlknippena förete hos denna familjs växter rätt 
stora olikheter med hänsyn till både läge, form och sam¬ 
mansättning. Ett vanligt kollateralt knippe är det typi¬ 
ska. Sådana ligga hos Pelargonierna, Monsonia och flera 
Geraniumarter, (G. pusillum , columbinum , dissectum m. fl.) 
tätt intill bastringen på samma djup uti stammen och 
hafva ungefärligen samma storlek. Hos Er odium ligga 
äfven de kollaterala knippena i en krets, men på grund 
utaf den högst olika utvecklingen nå de starkare betyd¬ 
ligt längre in än de svagare. Hos Geranium sanguineum , 
ibericum, affine , silvaticum m. fl. kunna några stammars 
knippen hafva sådant läge, men i andra stammar tycker 
man sig kunna ganska bestäm dt skilja en yttre knippe¬ 
krets från en inre. Hos G. Bobertianum ligga knippena 
mycket tydligt uti tvenne skilda kretsar. Yttre kret¬ 
sens knippen tyckas äfven genom några större paren- 
kymceller vara skilda från hårdbastringen. G. Londesii 
och G. palustre ha äfven tvenne ganska skarpt skilda 
kretsar. Den yttre kretsens knippen ligga i hårdbastrin- 
gens hörn, men de inre knippena skiljas af flere märg- 
cellrader från hårdbastringen. Märgknippena ligga midt 
för sidorna. 
Knippenas form är hos flertalet hithörande växter 
temligen normal, men icke sällan blir både formen och 
sammansättningen högst egendomlig. De yttre eller, om 
endast en krets finnes, de i hörnen belägna knippena visa 
en tendens till utbildning af ett koncentriskt vekbast. 
Dock har jag aldrig sett veden vara fullkomligt omsluten 
