114 
D. Bergendal. 
len olika starkt utbildadt i hörn- och märgknippena. 
Stundom finnes detta slag af element endast uti de se¬ 
nare. Hos de former, hvilkas knippen ligga uti en krets, 
märkas likväl motsvarande olikheter mellan hörn- och 
sidoknippenas sammansättning. 
Kärlknippeförloppet. 
Hos G. palustre, Londesii, sanguineum och några af 
de enåriga arterna samt hos Erodium har jag mera nog- 
grannt undersökt detta, och kan det i korthet skildras 
sålunda. Hörnknippena äro bladspårer. Märg- och sidoknip- 
pena uppkomma genom förening af alla de i närmast öfre 
internodier skilda knippena. Sålunda finnas vanligen hos 
G. palustre i hvarje internodium 4 1. 5 märgknippen, 
hvilkas väfnadsmassa i nästa nodus fördelas på de båda 
här uppkommande sidogrenarne. Midtelgrenen felslår van¬ 
ligast och visar blott rudimentär k nippe bild ning. 
Åtskilliga grunder tala för, att märgknippenas form 
står i samband med denna sammanträngning utaf en 
mängd i nodus skilda strängar till ett enda knippe. 
Bladens byggnad. 
Till hvarje blad gå vanligen 3 knippen, hvilka så 
fördelas, att en ring af 4—6 knippen finnes uti bladskaf¬ 
tet, som dessutom ofta hos Geraniaceerna visar en bastring. 
Några af de svagare formerna hafva endast hårdbast- 
strängar i knippena. 
I allmänhet äro bladskaftets knippen stälda uti en 
krets. Dock äro de talrika knippena i rotbladens skaft 
hos G. anemonefolium ordnade uti flere kretsar. Stjelk- 
. ' ° 
bladskaften ha vanlig byggnad. Åtskilliga Pelargonium- 
former hafva utom den normala knippekretsen i bladskaf¬ 
tets midt ett starkt knippe, hvilket på alla sidor af grund- 
väfnad är skildt från kretsknippena. Knippena hafva 
samma form och sammansättning som stammens bladspår- 
strängar, om man bortser från somliga inre knippen i 
