Örtartade dikotyledoners byggnad. 
115 
bladskaftet bos G. anemonefolium, livilka hafva fullt ge¬ 
nomförd omvändt koncentrisk form. — På bladnervernas 
förlopp kan jag icke här ingå. 
Bladskifvan visar vanlig byggnad, men i motsats mot 
Haberlandts i ofvan citerade arbete s. 576 befintliga på¬ 
stående ”An den Blättern der Dicotylen beschränkt sich 
die Faltung und Wellung der Seitenwandungen fast aus¬ 
nahmslos auf die Epidermis der Unterseite” hafva en 
mängd hithörande växters öfre epidermisceller vågiga mem¬ 
braner. Icke endast de arter, hvilkas öfre epidermis eger 
klyföppningar, förete denna afvikelse, utan äfven sådana, 
livilka c såsom G. Robertianum tyckas helt sakna klyföpp¬ 
ningar å öfre bladytan, äro utmärkte genom ganska starkt 
vågiga membraner. För öfrigt äro antagligen icke vågiga 
öfre epidemisceller bland örterna så stor undantagsbildning. 
Jag har nemligen vid undersökning utaf några på 
slump tagna dikotyla växters blad funnit öfre epider- 
miscellernas membraner vågiga hos Solanum nigrum, Pe¬ 
tunia sp., Veronica persica, Anagallis arvensis. — Hos 
Oxalis-, Tropaeolum- och Linum-arter äro epidermisceller- 
nas väggar temligen jemna, oaktadt en riklig mängd af 
klyföppningar finnas på både öfre och undre bladytan. 
Jemnare äro dock vanligen de till öfre epidermis hörande 
väggarne. 
En annan egendomlighet består uti klorofyllkorns fö¬ 
rekomst i båda bladytornas epidermisceller. De äro oftast 
få (10—20) och mindre än de som förekomma uti den 
egentliga assimilationsväfnaden om också större än de i 
klyföppningscellerna uppträdande. 
Oxalis corniculatas epidermisceller, som föra ett 
brunrödt färgämne, hysa en ovanligt stor mängd kloro¬ 
fyllkorn uti epidermiscellerna. 
Hjertbladen hos Geranierna hafva väl utbildadt 
palissad- och svampparenkym. De undersökta arterna 
visade klyföppningar på båda bladytorna men mot van¬ 
ligheten hos hjertblad talrikast på undre ytan. 
