116 
D. BcrgendaL 
Många arters epidermiscellväggar visa en ganska ovan¬ 
lig taggighet och högst olika tjocklek på olika stycken. 
I närheten af klyföppningarna blifva utskotten särskildt 
talrika och af mycket egendomlig form. I cellernas lu¬ 
men inskjuta T-formade bildningar som hafva ett myc¬ 
ket smalt skaft. Utan tvifvel hafva de mekanisk bety¬ 
delse såväl för klyföppningscellernas stödjande som för 
åstadkommandet af fastare förbindelse emellan epidermis- 
cellerna sjelfva. 
Mera sällan uppträda vaxaflagringar. Jag har sett 
sådana hos G. Eobertianum och G. anemonefolium. De 
hafva endast iakttagits på öfre bladytorna. 
Yäfnadernas utvecklingshistoria. 
Då dess framställning ej låter sig hopträngas inom 
ramen af ett föregående meddelande, nämner jag endast 
att bastringen anlägges gemensamt med knippesträngarne. 
Man kan emellertid urskilja, att de första pro- 
kambiala delningarna uppträda på den blifvande strän¬ 
gens plats. De inre knippena synas sålunda genom en 
utbildning af ett parenkym af prokambialt ursprung blifva 
inskjutna uti märgen. Denna bildning är icke enstående, 
utan finner man redan hos Pelargonium tendens till ut¬ 
bildning af stärkelseförande parenkym emellan bastrin¬ 
gen och knippena. 
Såsom en tjenlig motvigt mot försökt hopblandning 
af typiskt libriform och typiskt hårdbast kan meddelas, 
att de här äro skilda ej blott genom längd och tapphåls- 
form utan äfven derigenom, att förvedningen hos de ty¬ 
piska libriform cellerna inträder vida tidigare än hos hård- 
bastcellerna, som framkomma genom småningom skeende 
omdaning af kollenkym. — Likaså bör påpekas, att 
hårdbastets utbildning icke är mera samtidig än de andra 
väfnadsformernas uti det primära knippet, och att sålunda 
detta af Haberlandt angifna skiljemärke emellan ”mestom” 
och bast här åtminstone föga betyder. 
