126 
Literaturöfversigt. 
Subgen. II. Isocladus Lindb. 18) S. macrophyllum 
Bernh.; 19) S. cribrosum n. sp. Lindb. 
Subgen. III. Hemitheca Lindb. 20) S. Pylaisi Brid.; 
21) S. cyclophyllum S. L. 
De 4 sista arterna äro nordamerikanska; belt nyligen 
har dock S. Pylaisi blifvit funnen äfven i Europa, nemli- 
gen i Bretagne. 
Vid beskrifningen har serskildt stor uppmärksamhet 
egnats åt bladens tvärsnitt, som funnits lemna goda känne¬ 
tecken. 
Intressant är utredningen af de olika arternas ut¬ 
bredning. Några arter synas vara spridda öfver hela 
jorden, de varmaste delarne af tropikerna undantagna, 
såsom t. ex. S. palustre, S. subsecundum, S. fimbriatum, 
S. nemoreum (synes dock vara ej synnerligen spridd i 
Amerika) och S. laxifolium, hvilka alla blifvit funna på 
Nya Zealand, de fiesta af dem jemväl på Tasmanien. 
En alfabetisk förteckning öfver de talrika synony¬ 
merna afslutar arbetet, som väl torde vara oundgängligt 
för alla, som vilja lära närmare känna våra hvitmossor. 
H. W. Arnell. 
Lindeberg, C. J., Hieraciologiska bidrag. (Ur Gö¬ 
teborgs högre allm. läroverks årsprogram.) Göteborg 1882, 
12 sid. 4:o. 
Denna uppsats innehåller först en polemik mot lektor 
S. Almquists ”Studier öfver slägtet Hieracium” (jfr. Bot. 
Not. 1881 sid. 128). Derunder behandlas 1) U. floribundum, 
hvaröfver en artbeskrifning meddelas och som nu inne¬ 
fattar IL suecicum Fr. och H. floribundum Fr. Symb. pr. 
p. (excl. varr.) och har en konstant varietet, ß stellatum; 
2) H. decolorans Fr. et affinia; 3) II. dubium och 4) H. 
silvaticum L. pr. p. et affinia. Förf. anför de former af 
H. decolorans Fr., som hittiis blifvit honom bekanta, näml.; 
« typicum: Filefjäll(?) mellersta Wählers flerestädes, Opda¬ 
len, Memurutungen och Hoft i Lom; ß serratum Lindeb.: 
