Literaturöfversigt. 
157 
förra förde i medeltal 36 de senare 20 klorofyllkorn. Så¬ 
lunda komma af totalsumman 82 °/ 0 på palissadparenkymet 
och blott 18 °/o P* 1 svampparenkymet. Störst var skilna¬ 
den hos Fragaria elatior (86 och 14 °/ 0 ). Minst hos Bel¬ 
lis perennis (67 och och 33 °/ 0 ). Antalet klorofyllkorn i 
palissadväfnaden är alltså högst nära 6, i medeltal 3—4, 
och minst 2 gånger så stort som uti svampparenkymet. 
Genom undersökningar utaf C. A. Weber (Über spe- 
cifische Assimilationsenergie — Würzburg 1874) har det 
ådagalagts, att ett temligen direkt förhållande förefinnes 
emellan antalet klorofyllkorn och assimilationsenergin. 
Hvarutaf betingas då palissadparenkymets öfverläg- 
senhet ? 
Utgående från armpalissadcellerna hos Sambucus ni¬ 
gra och några Ranunculaceer m. fl. visar ff., att genom 
sådana väggutbredningar erbjudes Morofyllhornen större ut¬ 
rymme, hvadan i en armcell flere sådana kunna före- 
• • 
komma än uti en enkel. — Afven vecken i Coniferernas 
blads assimilerande celler torde hafva samma uppgift. 
Till ljuset kunna särskildt de sistnämnde icke stå uti nå¬ 
gon relation, alldenstund deras rigtning är mycket vex- 
lande. 
Om ytan i den veckfria cellen sättes = 100 så blir 
värdet för den veckade cellens yta 148, 145 etc. — 115. 
Ännu större blir tydligen utrymmet, om i stället för 
veck och utskott fullständiga skiljeväggar uppträda. 
Härigenom förklaras uppträdandet af veck och väg¬ 
gar, men dessas läge är oberoende af denna princip. Dock 
se vi, att palissadcellernas väggar ha ett regelbundet läge, 
och härtill måste vi söka anledningen på annat håll. Ff. 
finner denna andra princip vara: assimilationsprodukter- 
nas bortförande på möjligast horta väg . 
Då väggarne blifva parallela med strömrigtningen, 
hämmas strömningen så litet som möjligt, och om också 
ljusets inflytande kan medverka visar dock ff., att dess 
