170 
L. M. NeiniKin. 
aoser ”solidis” liktydigt med ”nec margine scariosis lace¬ 
ris”. Mot denna tolkning synes mig tala dels den om¬ 
ständigheten, att L. inom slagtet Matricaria i diagnoserna 
till M. chamomilla och suaveolens upptager såsom känne¬ 
tecken ”squamis calycinis margine æqualibus”, hvilket 
han väl icke gjort, om det varit hans mening att gifva 
åt hela genus Matricaria bestämningen helbräddade (=- 
i kanten jemna) holkfjäll”, dels den, att (Hartman 1. c.) 
det Linneanska exemplaret till sina karakterer öfverens- 
stämmer med Tripleurospermum maritimum Hart. Fl. ed. 
5 och således har holkfjäll med mörk, vågig, måhända 
sargad hinnkant. 
Det synes mig på ofvan anförda grunder ingalunda 
osannolikt, att M. maritima L. är en form med lacererade 
holkfjäll och sålunda hvarken till art eller slägte skild 
från den i vestgötaresan beskrifne Ch. maritimum. Hvil¬ 
ken åsigt Linné under senare tiden af sitt lif hade härom, 
känner man icke. Sedan andra upplagan af Sp. Plant, 
utkom (år 1769), skref Linné intet om de gamla arterna med 
undantag af de — ofta förkortade — diagnoserna i Systema 
Naturæ, och i detta arbete nämnes intet om varieteter. 
Ingen kan således med stöd af Linnés skrifter säga, om 
han efter 1769 ansåg Cham. marit. (Vg.-resan) vara skild 
från eller identisk med M. maritima. Men i de fall, då 
hans skrifter lemna oss ovissa om hans mening, anser jag, 
att vi kunna stödja våra åsigter på de upplysningar, hans 
herbarium gifver och sålunda i detta fall föra samman 
Cham. marit. It. Vgoth. och M. maritima under namnet M. 
maritima L. Ett ytterligare stöd vinner denna åsigt deraf, 
att Retzius, som i Prodromus Veg. Sc. (ed. II 1795 pag. 198) 
upptager den Linneanska diagnosen till M. maritima L., 
i sitt herbarium efterlemnat ett exemplar från Kullaberg 
med detta namn, skrifvet af honom sjelf, fullkomligt 
öfverenstämmande med en form af Tripi, maritimum, som 
fortfarande växer derstädes. Detta är förmodligen samma 
form, som han sedan odlat i Bot. trädgården och som han 
