174 
L. M. Neuman. 
platta, tredje ordningens deremot vanligen trinda, alla 
utsperrade. Korgarne äro mycket stora och hålla i dia¬ 
meter 4—5 c. m. Holkfjällen variera något. På korgar, 
hvilka nyss hafva börjat att blomma, äro de aflånga — 
lancettlika, afsmalnande mot spetsen, omgifna af en brun 
hinnkant, som längs sidorna är vågig men i spetsen oftast 
hel. De äldre holkfjällen äro ofta något bredare och kor¬ 
tare, hinnkanten sargad. Blomfästet plattadt — half- 
klotformigt. Stålblommornas bräm, 15 — 17 m. m. långt, 
vidgar sig sig småningom från basen, når sin största 
bredd (6—7 m. m.) nära den afrundade spetsen och är 
genomdraget af nerver, hvilka oftast äro tydligt gula och 
sålunda förläna detsamma ett strimmigt utseende. Brämet 
är i spetsen otydligt 3-tandadt, vågigt eller helbräddadt. 
Strålblommorna äro horizontala och böja sig först i 
vissnadt tillstånd tillbaka. Fruktämnets topp bär en tyd¬ 
lig, 4 —6 -dikad corona , mest utbildad på diskblommorna, 
vid fruktmognaden affallande. 
Öfverensstämmer med det omtalade exemplaret i 
Retzii herbarium. Dess buskartade växtsätt, dess stora 
korgar och blad lemna förklaring till Retzii uttryck ”pe- 
regrina omnino facie”. 
6) /. borealis (Hn. FL, ed. XI). 
Från roten uppstiga flere upprätta stammar, circa 
1 / 3 m. höga, svagare och mindre robusta än hos föregå¬ 
ende; de förblifva antingen ogrenade och sluta hvar och 
/en med en korg eller grena de sig i sin öfre tredjedel 
och sluta med en qvast. Bladens flikar äro mera när¬ 
made till hvarandra, icke utsperrade. Afståndet mellan 
korgen och första bladet är obetydligt. Korgarne äro 
mindre (3 c. m.), blomfästet kullrigare än hos föregående. 
Holkfjällen äro aflånga, icke afsmalnande, deras hinnkant 
mörkbrun, sargad, i spetsen upplöst i täta. Ana tänder. 
Strålblommorna vika sig tillbaka, så fort de 
blifvit fullvuxna, deras bräm äro groft tretan- 
dade, 10—12 m. m. långa och vidga sig hastigt, så att 
