176 
L. M. Neuman. 
kesludna korgar förenas understundom med glatta blad, 
mera sällan ludna blad och glatta korgar; ofta äro rot¬ 
bladen och de öfversta stjelkbladen hvitludna, under det 
de mellersta stjelkbladen äro nästan glatta. De glatta 
formerna äro mest variabla. Man ser bland dem former 
med enkel stjelk bredvid sådana, som hafva 4—5 ordnin¬ 
gar väl utbildade axlar. An äro korgarne sessila, hopade 
tätt intill hvarandra, än mera spridda och fästa vid skaft, 
som äro dubbelt längre än de sjelfva. Korgarne äro än 
stora (4 m. m.) än mycket små (1,5—2 m. .), än runda, 
än aflånga. Holkfjällens färger vexla mellan violett, rödt, 
brunt och grönt i olika nyanser. Blommorna (brämen) 
äro ofta på samma stånd gula i några korgar, röda i 
andra. Rotbladen äro än utbildade till rika, långt skaf- 
tade rosetter, än felas de vid tiden för blomningen. Blad- 
flikar oftast tunna och platta, någon gång trinda och 
starkt salina, än samlade mot bladets spets, hvarigenom 
det blir skaftadt, än upptagande hela medelnerven, än 
åter blott dess bas och spets, lem nande midten öppen. 
De silkeshåriga formerna tillhöra nästan uteslutande 
flygsandsfälten, de coarctata såväl som de rikt förgrenade 
glatta växa helst vid vägar eller gärdesgårdar, de tjock- 
bladiga på bunden sand eller ängar nära hafvet. Dock 
låter naturligtvis icke i detta hänseende någon bestämd 
regel uppställa sig. 
Bland de silkesludna formerna råder icke så stor 
föränderlighet, som bland de glatta. Det synes, som hade 
de hunnit att mera fixera sig. Redan 1817 urskilde Fries 
(Fl. Hall. p. 131) ß sericea på karakteren ”foliis sericeis”. 
I ”Novitiæ” (ed. II, pag. 266) har ”sericeis” blifvit ändradt 
till ”argenteis”; dessutom anmärkes: ”tomentum in hac 
persistens est” och med afseende på lokalen ”optima ad 
Falsterbo”. I våra floror qvarstår varieteten med oför¬ 
ändrad karakter (”blad silkesludna”); Marsson deremot 
(Fl. v. NeuVorPom.) bestämmer densamma närmare så¬ 
lunda: ”foliis capitulisque tomentoso-sericeis, corollis lier- 
