182 
Ernst Ljungström. 
lemna rum ât en transspirationsyta, som fungerar såsom 
de vanliga, bifaciala bladens hela undersida. 
Bladen äro nämligen vid anläggningen i tvärsnitt run- 
dadt triangulära till linsformiga. Deras utåtvända yta är 
ännu jämn. Men något senare inträder en rätt liflig cell¬ 
delning genom radiala väggar samt därpå följande sträck¬ 
ning af cellerna, förnämligast i radial riktning. Ett parti 
långs medellinien tager dock föga del i dessa processer. 
Därigenom stannar detta parti efter och ter sig som en 
inskärning. Efter hand blifva delningarne också här tal¬ 
rika och äfven någon sträckning, men i synnerhet i tan¬ 
gential rigtning eger rum: därigenom just kan fåran alt 
mer fördjupas och utbredas, under det att dess kanter 
tillväxa på sitt håll. 
Anläggningen af de två mindre fårorna hos föregå¬ 
ende grupp visar samma drag; endast med den åtskilnad 
naturligtvis, att redan i tidigt stadium två insänkningar, 
som sedan förstoras, uppkomma i stället för som här en. 
En egendomlighet, som tillkommer de flesta till denna 
grupp hörande arter, är en synnerligen stark förtjockning 
och förslemning af mellanlagren i bottenväggarne af epi- 
dermiscellerna (utom fårans). 
Palissadparenkymet är alltid enradigt och typiskt ut- 
bildadt. Stundom är öfversidans lager skarpt afsatt från 
snedsidornas. Detta är vanligt, då bladkanterna äro skarpa. 
Äro de därimot afrundade och ibland äfven eljes, iinnas 
dylika afsatser ej att se. Snedsidornas palissadceller äro 
ibland längre än öfversidans, hvilket torde vara att anse 
som någon tendens mot förhållandet inom nästa grupp. 
Svampparenkymet är lakunöst och består vanligen af 
celler, som medels talrika utskott åt alla håll stå i be¬ 
röring med livarandra. 
Klyföppningar finnas endast i fåran; där äro med 
undantag för blott högst få arter en mängd encelliga hår 
samlade, liksom äfven bladkanterna bära dylika eller ibland 
flercelliga, någon gång glandelbärande hår. 
