Om Grimmia funalis. 
185 
samt genom bladbasens celler, af hvilka åtminstone de 
flesta äro smala. Denna grupp kan delas i 2 underaf- 
delningar, åtskilda genom bladformen. Hos den ena, till 
hvilken G. torquata ■ Hornsch., G. incurva Schw. (Lindb.), 
G. atrata Miel, och G. Hartmani Sch. höra, äro bladen 
långa, smalt äggrundt lansettlika; till den andra höra 
följande arter, som hafva de flesta eller alla bladen korta 
och små, i kanten ofta svagt ned vikna, och växa i lätt 
sönderfallande tufvor. 
1. Grimmia funalis (Schwægr.) Schimp. (G. spiralis 
Hook. och Tayh). 
Tufvor vanligen lösa, ofvan grågröna, undertill van¬ 
ligen svar taktiga. Stjelk ofta temligen lång. Blad (i 
torrt tillstånd) skrufvridna omkring stjelken (de öfversta 
upprätta), tillspetsade och olikformiga: de nedre mycket 
korta, nästan äggrundt aflånga och trubbiga utan hårudd, 
de öfre kort äggrundt lansettlika med svagt tandad; van¬ 
ligen lång hårudd; celler temligen genomskinliga (dock 
klorofyllrika); bladkanter förtjockade och dunkla. Frukt 
ostrimmad (i torrt tillstånd något rynkig), ljusbrun och 
nästan oval, med något böjdt skaft, som föga öfverskjuter 
bladens håruddar; lock rödguit med kort och trubbig 
udd; tänder brunröda och sprickfulla; mössa hättelik. 
Denna art förekommer ofta på de högre fjellen i den egentliga 
fjellregionen (eller i ”björkregionen'') både i Sverige och Norge; med 
frukt på Dovre och några få andra ställen. 
2. Grimmia tenera Zetterstedt, musci et hepaticæ 
Finnmarkise p. 17 (i K. Sv. Yet. Akad. Handl. band. 18 
n:o 13). 
Tufvor temligen täta och rödbruna. Stjelk teml. 
kort, omkring en tum hög, med fina, nästan trådlika 
grenar. Blad (i torrt tillstånd) skrufvridna, tillspetsade 
och nästan likformiga: de flesta korta, nästan äggrundt 
aflånga, trubbiga utan hårudd, de öfversta något längre, 
i kanterna vattenklara, med kort hår udd, som är tätt 
