8 
A. P. Winslow. 
antingen kastar öfver ända den hittills hysta åsigten eller 
tvingar en till en närmare granskning af densamma. För 
detta — bibehållandet af någon viss åsigt — är man 
ganska ofta utsatt inom de empiriska vetenskaperna, eme¬ 
dan det derstädes är förenadt med en mängd svårigheter 
— ja ofta alldeles omöjligt för de flesta — att underkasta 
de rådande åsigterna en allsidig, strängt kritisk gransk¬ 
ning, hvaraf följden blir — och vetenskaperna visa det 
tillräckligt — att en hel generation försvinner ur tiden, 
med föreställningar, som en följande utdömer såsom falska 
eller åtminstone såsom mindre rigtiga. 
Till en af dessa ”stabla” åsigter — jag vågar antaga, 
att jag icke varit ensam om den, utan att kanske alla 
svenska botanister äro med derom — räknar jag den, att 
vi hafva ofvan nämnda tvenne arter i Sverige. Huru vida 
denna åsigt är falsk eller sann, vill jag nu genast icke 
afgöra; det är blott ett stycke studie i naturen och litte¬ 
raturen jag här velat framlägga, med oförminskad rättig¬ 
het för läsaren att äfven få hafva ett ord vid domslutet. 
— Som sagdt, jag hade åratal hyst denna åsigt, utan att 
något dubium om dess fulla berättigande uppstått, tills 
jag i Notisernas 3:dje häfte för 1879, pag. 103, fick läsa, 
”att den art, som i Finland benämnts Silene maritima, i 
allmänhet ej är Witherings art, såsom den framställes i 
Engl. Botany, utan Sil. inflata var. litoralis Rupr.”. — 
Och hvad som här yttras om Finlands S. marit., gäller 
helt säkert om Sveriges (och Danmarks). — Dessa ord 
voro ett anfall på mina åsigter, hvilket jag beslöt att 
upptaga vid första möjliga tillfälle, helst då äfven i trak¬ 
ten materialet var rikt nog för att deraf draga någon 
lärdom. 
För troligen alla svenska botanister är Silene inflata 
(Cucubalus Behen Lin.) en gammal bekant, en växt som 
alla känna. Silene maritima — jag vill tills vidare kalla 
den så — är deremot känd endast af dem, som botani¬ 
serat på våra hafsstränder, från hvilka den ej långt af- 
t 
