38 
F. Behm. 
Lill-Gräftåbodarne ligga uppe på sjelfva fjellet och 
har man här utsigt öfver större delen af Ovikens och 
Mysjö socknar. I skoghältet närmast fjellet i sydöstra 
sluttningen stodo en mängd dverg-rönnar, 15 à 20 tum 
höga, fulla af doftande blomvippor. De små rönnarnes 
stammar voro Va à 1 tum i diameter och med slät glän¬ 
sande bark. I den höga, glesa granskogen liknade de på 
afstånd någon praktfull, välluktande Umbellat. I de små 
bäckdalarne, som nedlöpte från fjellet, hade den varma 
högsommarsolen redan framlockat den lilla täcka gula 
Violen, Viola biflora , samt Veronica alpina , JB art sia och 
Salix herbacea. De små kärren voro uppfylda af blom¬ 
mande Salices , förnämligast S. Lapponum och phylicifolia. 
— Från Lill-Gräftåbodarne styrdes kosan mot sydvest, 
mot Oviksfjellens högsta topp Hundshögen; derunder 
passerades Storfjället och jag beslöt att uppsöka fiskar¬ 
kojan vid Dörssjöarne, der jag tänkte slå mig ned några 
dagar, för att se om mina små samlingar och att ha till 
utgångspunkt för mina excursioner i de omkringliggande 
fjellarne. Efter en ansträngande vandring öfver fjell- 
höjder och fjellmossar i det starkaste solsken, uppnådde 
jag sent på aftonen den 28 / 6 den omnämnda fiskarkojan 
vid vestra ändan af den vestligaste Dörssjön; här midt 
bland fjellarne ligga nemligen fyra små sjöar med ett 
gemensamt namn Dörssjöarne, alla sinsemellan förbundna 
genom bäckar. Jag inlogerade mig således, utan vidare 
ceremonier, i den usla kojan. Till en början måste man 
tänka på att få något att ligga på. Jag gick derföre ut 
i närmaste kärr och bröt en hel famnfull videqvistar och 
utbredde dem på jordgolfvet, insvepte mig derpå i min 
filt, lade mig och insomnade ganska godt. Efter några 
timmars sömn vaknade jag dock, till följd af den miss¬ 
handling ansigte och händer undergått af de otaliga mygg¬ 
svärmar, som äfven tagit hus i kojan, men som tycktes 
ha öfverenskommit om att supera, innan de gingo till 
hvila i sina gröna pauluner. Nog af, det var slut på 
