42 
F. Be hm. 
schen, hvarvid valdes vägen åt Oviken, den s. k. Bilsås- 
vägen. Från Bosjöbodarne, som ligga på södra sidan af 
Bosjöfjellet, togs vägen rätt på Östra Arådalen, då vid 
öfvergången af Arån observerades Myriophyllum alterni- 
florum samt Potamogeton nitens. Vid sätervallen Östra 
Arådalen kommer man in på den omnämnda fjell vägen 
till Ovikens socken. Nu går vägen i sydostlig riktning 
till Walskaftet, då den böjer af rent i öster. Wal- 
skaftet är en lägre fjellrygg, utgående från Hundshögen 
i sydlig riktning. Sedan man passerat öfver ”skaftet”, 
nedkommer man på lägre fjellmoar och nu går vägen 
vid kanten af mila långa kärr, de s. k. Walskaft- och 
Liåbofloarne. Landskapet är här på östra sidan af Oviks- 
fjellen alldeles skoglöst. Tallen, som i norra Sveriges 
fjelltrakter går långt upp på fjellens sidor, saknas all¬ 
deles i de Jemtländska fjellens granskap. Närmast och 
rundtorn Oviksfjellen utbreda sig stora ödsliga kärr och 
kärraktiga fjellmoar. Endast i fjellåarnes dalgångar ha 
några vresiga granar trängt fram upp mot fjellen. Från 
Walskaftet blickar man med längtan till den en och en 
half mil aflägsna granskogen mot Oviken och vandraren 
ökar nästan omedvetet farten, för att uppnå trädens 
skugga. — Vid Walskaftet lemnar man nu Oviksfjellen 
och totalomdömet om dem kan sammanfattas i all korthet 
sålunda, att fjell vandrar en som söker sköna utsigter blir 
rikligen tillgodosedd, ty skönare fjellvyer än dem man 
har från toppen af Hundshögen, torde man förgäfves söka 
i Jemtland och kanske något utom Jemtland med; bota¬ 
nisten deremot, som j emte det han förstår att njuta af 
en storartad natur, dertill älskar att umgås med Floras 
täcka barn och företrädesvis bland dem som utvalt de 
solbeglänsta fjelltopparne till sina hemvist, blir föga till¬ 
fredsställd, ty de vackra fjellarne tyckas ej ha fallit Flo¬ 
ras barn i behag, då man sällan påträffar växtfattigare 
fjell. Oviksfjellen äro ovanligt sterila, och går man 
öfver Hundshögen från Vestra Arådalen till Mustvallen, 
