46 
E. V. Ekstrand. 
såsom undersökningsobjekt. Emellertid finnes ett ännu 
bättre sådant, hvilket vi få rekommendera i åtanke hos 
lefvermossornas vänner. Bladen hos Jungerm. polita Nees 
visa näml., redan vid täml. svag förstoring (Okular 1, 
objektiv 3: Nachet’s system) och utan användning af rea- 
gentier, cellamellerna mycket skarpt och tydligt, i synner¬ 
het på de ställen af bladet, som äro rödlett anlupna. 
Medan näml. de ovanligt starkt förtjockade cellulosparti- 
erna äro svagt röda, har cellmembranen en brunröd färg, 
som bjert sticker af mot den ljusare omgifningen. Ett 
dylikt preparat är särdeles skönt att skåda. Hos vissa 
bladceller af denna mossa sträcker sig förtjockningen till 
cellens hela omkrets. Detta leder oss öfver till de icke 
få lefvermossor, hvilkas celler ha öfverallt förtjockade väg¬ 
gar, och der således ”mellanrummen” ej äro triangulära, 
utan visa sig såsom jämnsmala gångar. Exempel på sådan 
cellväf lemna Jungerm. bicrenata och Cephalo sia catenulata. 
Hos dessa mossor framträder cellmembranen dock tydligt 
först efter användning af reagentier och efter några tim¬ 
mars förlopp. Då det derföre hos vissa förf. om sådana 
mossor säges, att bladcellerna äro skilda genom vida mel¬ 
lanrum, så är detta blott en synvilla — riktiga uttrycket 
vore: cellerna äro starkt förtjockade. I samband härmed 
måste den hos samma förf. vanliga uppgiften, att cellerna 
hos vissa lefvermossor, t. ex. hos Mylia anomala. Jungerm. 
bicrenata m. fl., äro runda, rättas; de äro äfven här kan¬ 
tiga, och det är blott cellernas lumen, den skenbara cellen, 
som är rund. 
Till fullständigande af denna framställning må näm¬ 
nas, att det egentligen är de fullt utvecklade bladen, som 
ega nu beskrifne cellväf. Hos de unga bladen deremot 
är förtjockningen ringa eller ingen, hvarföre cellerna hos 
dylika äfven skenbart stöta tätt tillsamman utan några 
s. k. ”mellanrum”. 
