86 
A. P. Winslow. 
Allt detta — möjligen ej uttrycken om sepala, hvilka 
jag ännu ej observerat vara utstående — träffar till punkt 
och pricka in på sclerophylla. Habitus, växtsätt, blad¬ 
form och serratur är just ofvanstående, hvarigenom den 
visar sig snarare vara en form af canina och icke af 
rubiginosa. Helt annat växtsätt, annan bladform och 
serratur — jemte rubiginosas talrika glandler på bladens 
undra sida — utmärka den vanligen s. k. inodora, hvilken 
senare, väl hufvudsakligen på grund af de likformiga 
taggarne råkat — emedan man ej förut haft tillfälle att 
träffa sclerophylla Sch. — att gå och gälla för inodora 
Fries. Genom ofvan framstälda åsigt bortfaller således 
också allt, som blifvit sagdt om namnet inodora, som 
varit mångom till svår förargelse. 
Den i Lange, Dansk Flora, beskrifna R. inodora öf- 
verensstämmer också med sclerophylla; och att danska 
botanister till inodora hänfört sclerophylla, synes af Bot. 
Not. 1877 pag. 126. 
B. hallandica Scheutz. Denna af lekt. S. först i 
• • _ ^ 
Ofvers. af W. A. Handl. 1873 framstälda och sedan i 
Bot. Not. 1877 upptagna art fördes på förra stället till 
B. villosae (tomentosce) och på det senare till en form af 
B. tomentella; men efter mitt förmenande origtigt. Med 
gruppen Villosæ har den ingenting annat gemensamt än 
de raka taggarne; och till Tomentellce kan och bör den 
ej föras, enär de spensliga taggarne äro helt och hållet 
främmande för denna art, som, om ej förnämligast, dock 
i hög grad karakteriseras af starka, krökta taggar (dess¬ 
utom af åtskilliga andra för hall. främmande känne¬ 
tecken). — I alla sina former — jag har väl ett dussin¬ 
tal deraf — förefinnas dock några karakterer, som genast 
äro betecknande, neml. de raka, spensliga taggarne, de 
egendomligt formade bladen (med vigglik bas), de håriga^ 
nästan tomentösa, med talrika röda glandler försedda 
bladskaften, hvilkas glandler ofta fortsättas ut på hufvud- 
nerven, de små, blekröda blommorna och de tätt glandu- 
