88 
A. P. Winslow. 
Crépin och Déséglise ställa B. abietina bland tomen - 
tosce (!). 
B. trachyphylla Bau (= B. alpestris Bapin & Godet* 
non Christ, non Grenier). 5—6 fot, ganska yfvig buske; 
taggar talrika (vanl. bleka), raka eller något bågböjda; 
stipler (isynnerhet de nedra) på undra sidan (i yngre 
tillstånd) glandulosa; bladskaft småludna, mer el. mindre 
glandulosa; blad äggrunda eller aflånga (lika rundade 
vid spetsen och basen), uddbladet något spetsigt, glatta, 
glaucescent gröna, dubbelsågade, med talrika glandler på 
de smärre tänderna, och med sträfva glandler på undra 
sidans nerver, hvilka längre fram på sommaren försvinna. 
Pedunkler och fruktämne vid blomningen glest glandu¬ 
losa, sedermera nakna; nypon kortskaftade, vanligen klot¬ 
runda, någon gång aflånga ; sepala korta, upprätta, nakna, 
snart affallande. 
Att förevarande form är en god B. trachyphylla Bau,, 
derom anser jag mig icke behöfva hysa något tvifvel, om 
man blott håller sig till Baus egen tydliga beskrifning. 
Men denna art — liksom hans psilophylla — har på ett 
märkvärdigt sätt blifvit bortblandad, och de flesta ut¬ 
ländska författare tyckas söka den i former, som äro be- 
slägtade med gruppen Gallicanæ — åtskilliga sådana 
exempl. har jag haft tillfälle att se. Nästan hvar och 
en af de förf., jag haft tillgång till, uppfattar Baus art 
på sitt egna sätt, somliga närmande den till Gallicanæ,. 
andra sättande den bland Bubiginosæ. Déséglise t. ex. 
placerar trach. bland Bubiginosæ, ehuru han medger 
(Catal. rais. pag. 252), att Baus egenhändiga, i De Can¬ 
dolles Herb, befintliga explr, som han minutiöst beskrif- 
ver, snarare tillhör gruppen Andegavensis än RMginosce ; 
(mina explr visa också en sådan habitus, men påminna 
derjemte starkt om Beuteri). Bau sjelf säger också ut¬ 
tryckligen om sin trach.: proxime accedit Bosæ semper- 
virenti B. (= andegav. Bast.). Men så går det, när man 
