142 
F. W. C. Areschoug. 
Stjelkbladen liafva för öfrigt en aflångt äggrund omkrets 
och äro försedda med vingkantade skaft; endast de allra 
öfversta äro oskaftade. 
De blombärande grenarne tyckas nästan alltid liafva 
en abortierande terminalknopp, hvarvid sidogrenar bildas, 
af livilka de öfre äro inflorescensgrenar, de nedre blad¬ 
skott eller bladknippen. Man skulle af detta förhållande 
lätt kunna frestas till att antaga, att dessa grenar äro 
de förut beskrifna sterila grenarne, livilka till följande 
år frambragte inflorescens grenar. Detta kan emeller¬ 
tid ej vara förhållandet, enär de bära blad, och dessa 
omöjligen kunna öfvervintra. Dessa grenars nedre del 
är nedliggande, vedartad och förmodligen perennerande, 
den öfre delen ej så rikt filtluden, men kantigare än de 
sterila grenar ne. Bladen likna i det hela dem på de 
sterila grenarne, men äro ofta fullständigare delade och 
bafva i allmänhet smalare och hel bräddade flikar. De 
öfre bladen, från hvilkas axiller inflorescensgrenarne utgå, 
äro vanligen af samma form som de nedre och hafva, liksom 
dessa, bladöron, men kunna äfven vara nästan hela, af- 
långa — omvändt äggrunda och glest groftandade, i hvilket 
fall de sakna bladöron. 
De blombärande grenarne frambringa ur de öfre 
bladens vinklar inflorescensgrenar, livilka äro styfva upp¬ 
rätta, snöhvita filtludna, trinda eller upptill kantiga. Deras 
blad hafva tillbakavikna kanter, äro gråhvita och än alla 
aflånga — omvändt äggrunda, trubbiga och helbräddade, 
oskaftade, men starkt afsmalnande mot basen samt utan 
bladöron, än äro de nedre parklufna, med aflånga trub¬ 
biga och helbräddade flikar samt ofta försedda med små 
bladöron. Dessa inflorescensgrenar äro vanligen af ett 
ganska stort antal (ofta 20—30) och bilda vid blomningen 
en nästan pyramidformig blomställning, men i synnerhet 
de nedersta af dem tillväxa under fruktbildningen, så att 
de slutligen bilda en mer eller mindre qvastlik blomställ¬ 
ning och blifva på samma gång ännu styfvare. De ne- 
