170 
S. Almquist. 
man i snart sagdt alla floristiska arbeten, äfven de nya¬ 
ste, diagnoser som ej träffa in, deskriptioner som äro oegeut- 
liga eller felaktiga, arter och former, livilka som sådana 
existera i her bar ier na, men ej i naturen o. s. v. Värst är 
det naturligen i de mest polymorfa grupperna. Hvar och en 
som med hjelp af en flora sökt reda sig fram bland dessas 
formlabyrinter, har säkert fått en sorglig erfarenhet af, 
hur litet våra floror i afseende på dessa ge en trogen 
bild af naturen. Ännu existera således äfven inom vår 
svenska flora sådana* grupper — de gamles crux botani¬ 
corum — hvilka vänta på en verkligt vetenskaplig ut¬ 
redning. 
Hafva vi således funnit, att en special-botanisk gransk¬ 
ning ytterligare är behöflig, så måste för att denna skall 
kunna gifva ett tillfredsställande resultat man först vara 
på det klara med, hvart den bör syfta. Som dess ytter¬ 
sta mål torde kunna uppställas hvad jag skulle vilja 
kalla en historiskt-biologisk utredning i syfte att lära 
känna, under hvilka förhållanden de särskilda formerna 
uppkommit, hvilka följaktligen deras existensvilkor äro 
m. m., att således förklara egendomligheterna i deras 
geografiska utbredning likaväl som i deras speciela orga¬ 
nisation. Men en sådan utredning har till sin nödvän¬ 
diga förutsättning en annan, nämligen af hvilka former 
i naturen förefinnas existerande och hvilka egendomlig¬ 
heter utmärka hvar och en af dessa. Det är med denna y 
den floristiska, som denna lilla uppsats har att syssel¬ 
sätta sig. 
Innan vi kunna få klart hvad af den floristiska fram¬ 
ställningen bör fordras med hänsyn till polymorfa grupper, 
måste först den frågan utredas: gifvas verkligen äfven 
inom de mera polymorfa grupperna distinkta naturliga 
typer, för hvilka således den floristiska framställningen 
har att redogöra? Utgör ej snarare hvarje sådan grupp 
ett outredligt kaos af växlande former, der således forsk¬ 
ningen intet annat kan göra, än att genom skildringen 
