184 
E. Adlerz. 
dessa båda lager, i hvilket fall fjället vanligen består af 
kollenkymatiska celler. Ej alltid uppträder den stammens 
yttre barklager motsvarande väfnaden i form af kollenkym. 
Yttersta raden eller de båda yttre raderna utgöras ofta 
på fjällets båda sidor af qvadratiska mera klorofyllfö¬ 
rande celler. I några fall äro dessa celler på fjällets 
yttre sida utdragna uti den radiala riktningen, då de likna 
ett svagt klorofyllförande palissadparenkym. Denna egen¬ 
domliga bildning bar jag funnit hos några få fjäll (Hakea, 
Elæagnus), men aldrig konstant utan blott undantagsvis 
uppträdande. Hos Elæagnus visar ett snitt 2 rader tyd¬ 
liga palissadlika celler. Denna antydan till bladets palis¬ 
sadparenkym uppträder aldrig på fjällets inre sida, som 
skulle motsvara samma väfnads plats hos bladet, utan på 
den yttre mot ljuset vända sidan. Detta är tydligen der- 
före, att endast här assimilationen är möjlig. Hos både 
Hakea och Elæagnus är klorofyllet skyddadt af starka 
trikombildningar. Cellinnehållet — åtminstone uti fjällets 
öfre skyddande del — utgöres i de flesta fall endast i 
dess yngre stadium af protoplasma, stärkelse och kloro¬ 
fyll i någon betydligare mängd. Yid full utveckling 
fyllas parenkymcellerna af harts, kristaller eller luft. Det 
hartsförande parenkymet är att betrakta som en skyd¬ 
dande väfnad, emedan dess celler, som innehålla obetyd¬ 
ligt vatten, lättare motstå kölden och derigenom skydda 
knoppens mera vattenrika väfnader. Luft innehålla ofta 
celler, hvilkas väggar äro något sklerotiskt förtjockade, 
och hvilka möjligen kunna räknas till nästa afdelning. 
Ty någon bestämd gräns mellan luftförande tunnväggigt 
parenkym och luftförande sklerotiskt är svår att upp¬ 
draga. 
Sklerenkymet och det skier otiska parenkymet , som ej 
kunna åtskiljas, fylla ofta en stor del af fjället. Skleren- 
kymcellerna äro dels korta (Cytisus, Hakea) dels långa 
(Quercus, Fagus). I båda fallen kunna de uppträda hypo- 
clermatiskt eller uti fjällets inre. Den sklerotiska väfna- 
