Rosæ Scandinavie®. 
187 
under forliden sommar fortsatta studier besannats. Men 
jemte det jag här nedan vill beskrifva dessa, kommer jag 
äfven att omnämna några andra, funna på trakter, som 
ligga utom Göteborgsfloran. Flertalet af dessa fynd äro 
också tillgängliga för våra botanister, enär jag utdelat 
åtskilliga i den nyss utkomna fascikeln af Herbarium 
Bosarum Scandinaviae. Andra (nya eller) märkligare låter 
jag tillsvidare hvila, afvaktande en ny sommar för att 
vidare studera desamma. 
Bosa canina var. fallens (Herb. Ros. Scand. N:o 13)' 
skiljer sig från typisk canina genom nedböjda eller nästan 
raka taggar, genom vid basen breda blad med breda och 
djupa sågtändej, långa, parflikiga sepala och äggrunda — 
allånga nyponmed långt utskjutande tätthåriga stift. Synes 
mig närmast öfverensstämma med B. fallens Déségl. (Catal. 
N:o 155), som dock uppgifves der hafva korta styli. Tagen 
vid Norsesund i Yestergötland. 
B. canina var. obnubila mihi (H. R. Sc. N:o 14) 7—8 
fot hög buske; taggar starka, klolikt krökta (på blom- 
grenarne glesa och spädare); bladskaft gleshåriga eller 
glatta samt en eller annan glandel och vanligen med 2— 
3 aciculi; blad bredt äggrunda, spetsiga, mycket mörkt 
gröna, enkel — dubbelsågade; stipler långspetsade, glan- 
delbräddade ; fruktskaft medelmåttigt långa ; sepala korta, 
mer eller mindre flikiga; frukt äggrund — rundad, temL 
stor; styli långt utskjutande, nästan glatta. — Om man 
frånser de gleshåriga styli, äro ofvanstående kännetecken 
precis de samma, som karakterisera B. glaberrima Du 
Mort. (Roses de Beige), med hvilken den möjligen är iden¬ 
tisk. — Genom sina mörkt gröna blad och de om en B. 
stglosa erinrande styli skiljes den lätt från alla canina- 
former. — Gunnebo nära Göteborg. 
B. can. var. cladoleia (H. R. Sc. N:o 16); R .cladoleia 
Rip. (Déségl. Cat. 180) är en nära R. dumalis stående 
form, men skild derifrån genom fullkomligt oväpnade blom¬ 
grenar och merändels äfven så beskaffade grenar, samt 
