20 
V. B. Wittrock. 
versta af de tvenne brakté-par, som finnas omedelbart 
under blomman. Samtidigt med att det befruktade frukt¬ 
ämnet utvecklar sig till frukt, tilltaga de begge öfversta 
braktéerna så betydligt i storlek, att de, då frukten nått 
sin fulla utbildning, bilda ett nästan fullständigt omhölje 
omkring henne. Blott tvenne temligen smala, långsgående 
strimmor, en på hvardera sidan af frukten, förblifva obe- 
täckta, på grund deraf att braktéerna ej fullt nå hvaran¬ 
dra med sina sidokanter. Dessa begge bladorganer äro 
försedda med tvenne slags stora hår, nämligen l:o encel¬ 
liga, kägelformiga sådana, sittande utefter bladkanterna, 
samt 2:o flercelliga, kraftiga glandelhår, hvilka i talrik 
mängd bekläda bladens yttre sida. Dessa senare hårbild¬ 
ningar spela en hufvudrol vid fruktspridningen; härom 
mera längre fram. De båda utvuxna braktéerna sluta så 
tätt intill fruktväggen som dennas mikroskopiska hårbe¬ 
klädnad tillåter. Vid frukten fasthänger vanligen en del 
af blomskaftet; enligt regeln en så stor del, som befunnit 
sig ofvanför de på blomskaften sittande förbladens vidfäst- 
ningspunkter. 
Af alla författare som jag varit i tillfälle att rådfråga 
har frukten karakteriserats såsom ett bär och af somliga 
särskildt såsom ett ”torrt bär” (”bacca exsucca” Lin.) Att 
den ej med rätta kan betraktas såsom ett sådant, torde 
framgå af den ofvan lemnade beskrifningen. Då frukten 
eger en torr och hård fruktvägg, som ej brister förr än 
vid groningsakten, och då hon derjemte är enfröig samt 
utvecklad ur ett stamfruktämne (germen inferum), bör 
den otvifvelaktigt hänföras till samma kategori som fruk¬ 
ten hos t. ex. Valerianece och Cupuliferce, det vill säga 
till skalfrukterna (achenia s. str.). Som nu frukten är in¬ 
timt förenad med samt nästan fullkomligt täckes af de 
ofvan omtalade, efter befruktningen utvuxna braktéerna, 
synes hela organet (den egentliga frukten jemte braktéerna) 
böra betraktas som en egendomlig skenfrukt, en art ”fruc¬ 
tus spurius” (Schleiden). 
