30 
V. H. Wittrock. 
lig habitus. Att den dock ej ens inom svenska floran står 
ensam i detta afseende visar oss tranbärsväxten ( Vaccinium 
Oxycoccus L.), som äfven är en verklig buske med ned- 
liggande och rotslående hufvudgrenar. Hvad som karak¬ 
teriserar båda dessa växter såsom otvifvelaktiga buskväxter 
är, att alla deras till det vegetativa systemet hörande 
årsskott äro ända ut till spetsen af en så fast byggnad 
och en så härdig natur, att de utan att taga någon skada 
fördraga vinterkölden, och derför i sin helhet ingå uti 
växtens mera permanenta axelsystem 1 ). 
Betraktar man sommartiden en i fortplantningsstadiet 
varande Linnæabuske, urskiljer man lätt af de årsskott 
som tillhöra den löpande vegetationsperioden, tvenne vä¬ 
sentligen olika slag. Det ena slaget må benämnas vege¬ 
tativa och det andra fruktifikativa. Skilnaderna mellan 
dessa äro hufvudsakligen följande: De vegetativa års¬ 
skotten ega blott vegetationsorganer, nämligen stam, låg¬ 
blad, örtblad och ofta, ehuru visst ej alltid, birötter. De 
fruktifikativa åter ega, jemte alla dessa organer (biröt¬ 
ter dock blott i vissa fall) 2 ) äfven flera slags högblad och, 
hvad som är det vigtigaste, blommor eller frukter. De 
vegetativa afslutas alltid med en terminal vinterknopp. 
De fruktifikativa ega aldrig någon sådan. De vegetativa 
utveckla under det löpande året inga grenar 3 ). De fruk¬ 
tifikativa åter omfatta alltid axlar af två ordningar, näm¬ 
ligen en relativ hufvudaxel och tvenne 4 ) i spetsen på 
hufvudaxeln sittande (blombärande) biaxlar. — Betraktar 
man något närmare de vegetativa årsskotten, finner man 
utan svårighet, att dessa i sin ordning äro af 2 slag. Det 
*) Att föröfrigt äfven delar af de fruktifikativa årsskotten kunna 
ingå i detta, skola vi snart se. 
2 ) Se härom längre fram, der rotens morfologi behandlas. 
3 ) Om ej undantagsvis genom prolepsis. 
‘) Understundom bär hufvudaxeln 3 eller t. o. m. 4 biaxlar. 
Jemför den afdelning som behandlar det fruktifikativa systemets bio¬ 
logi och morfologi. 
