62 
Literatur-ö fveivigt. 
gers forskningar, utan att man dock ännu lyckats finna 
skälet liärtill torde vara att söka i den hit tils nästan full¬ 
komliga bristen på en lämplig undersökningsmetod. En 
sådan har emellertid de Vries nu funnit, och det är med 
redogörelsen för densamma och en del därmed i samband 
stående förhållanden, han i första delen af föreliggande 
arbete hufvudsakligast sysselsätter sig. 
Utgående från den först af Sachs framstälda satsen, 
att tillväxten till stor del heror på den turgor d. v. s. 
ömsesidiga spänning, som hos yngre och i tillväxt stadda 
organ förefinnes mellan cellinnehåll och cellmembran, har 
förf. nämligen gjort till sin uppgift att utreda storleken 
af och orsakerna till denna turgor, äfvensom vidden och 
betydelsen af dess förmenta inflytande på längdtillväxten. 
Såsom hufvudorsaken till turgescensen har man i 
öfverensstämmelse med Dutrochet antagit, att den inom 
protoplasman inneslutna cellsaften på osmotisk väg utifrån 
upptog ämnen i flytande form och därigenom utvidgades. 
De Vries har emellertid redan 1871 framstält och nu när¬ 
mare motiveradt en annan vida sannolikare förklaring. 
Då näml. som bekant cellsaften i växande celler ingalunda 
innehar någon synnerligen hög concentrationsgrad kan 
man näppeligen i den samma antaga närvaron af den 
mängd af osmotiskt verksamma ämnen, socker, gummi 
o. d., som för förklaringen af dess starka adhesion till 
vatten skulle erfordras; och då dessutom genom mång¬ 
faldiga försök ådagalagts, att sockerartade ämnen i märk¬ 
barare grad lika litet kunna genom protoplasman intränga 
i som aflägsnas ur cellsaften, håller förf. troligare, att vi 
just i denna egenskap hos den lefvande protoplasmakrop¬ 
pen, att lätt genomsläppa vatten men blott med svårighet 
och i omätbart små qvantiteter lösningar af organiska 
såväl som oorganiska föreningar, salter, färgämnen o. d., 
hafva den vigtigaste orsaken till turgor. Det absorberande 
ämnet i cellsaften skulle då ej häller vara något organiskt 
