Oru Linnæa borealis L. 
93 
Beträffande örtbladens form, som i sin allmänhet 
angifves af fig. 5, må följande anföras. Bladskifvan är 
aldrig fullt symmetrisk. Det mest i ögonen fallande här¬ 
vid är, att ”bladtänderna” alltid äro olika ställda på båda 
sidohälfterna. Ofta äro derjemte antalet bladtänder på 
hvardera halfvan olika stort. Förhållandet med bladtän¬ 
dernas antal angifves af följande lilla tabell. 
Örtbladens bladtänder äro 
hos föry n g ring s-grenar nes blad 
normalt två på hvardera sidan, 1 ilket för korthetens 
skull må beteeknas med . . .2—2, 
ej sällan. .3—2, 
„ . 2 — 1 , 
teml. sällan.3—3, 
mera „ .1—*1, 
i ett enda iakttaget fall.1—0; 
hos assim ila ti on s-grenar nes blad 
normalt.2—•2, 
ej sällan.2—1, 
mera sällan...3—'2; 
hos frukti fikat i ons-grenarnes blad 
normalt.1—1, 
ej sällan.2—2, 
teml. sällan.2—1, 
V) .. 1 0 , 
Haraf framgår bland annat, att de blad som till¬ 
höra föryngringsskotten äro mest utvecklade i afseende 
på bladtändernas antal (gr enig het), och att de som till¬ 
höra fruktifikationsskotten äro det minst. Dessa sist¬ 
nämnda afvika äfven något från de öfriga i sin allmänna 
form, i det att de vanligen hafva bladskifvorna litet mera 
långsträckta och tillspetsade. 
Såsom hvar och en vet, hör Linnæa till de fåtaliga 
”ständigt grönskande” svenska växterna. Att den då må¬ 
ste behålla sina örtblad lefvande öfver åtminstone en vin- 
