Om Dichodontium. S. O. Lindberg. 
117 
på Spitsbergen (” Weissa serrulata Lindb. Muse. spitsb., 
n. 115”). 
Enligt citatet af Bryum erectis capitulis brevibus , foliis reflexis 
Dill. Hist, musc., p. 365, n. 24, tab. 46, 6g. 24, är Linnés var. ß. af 
Bryum pellucidum samma mossa som Bryum foliis ovato-lanceolatis, 
aristatis , reflexis, capsulis ovatis, obliquis Hall. Hist. st. ind. Heiv., 
3, p. 47, n. 1824 (1768), d. v. s. Anisothecium squarrosum (Richards.; 
Stark.) Lindb., som under namn af Dier anum squarrosum först om¬ 
talas af Pastor Starke på följande sätt i Schrad. Journ. Bot., 2, p. 
435 (1801): ” Herr Bred. Seliger hat auch im vorigen Jahr ein 
neues Dicranum entdeckt, das er auf meinem Rath vorläufig squar¬ 
rosum nennt” 
En egendomlig form af denna art, anträffad bland Timmia aus¬ 
triaca på klippor vid Kirjavalaks i Ladoga Karelen (Junii 1862, Th. 
Summing), är varieteten fallax Lindb. Hon är till utseendet rätt ut¬ 
märkt, ty tufvorna äro ända till ett par tum höga, samt hela växten 
nästan trådsmal, af halmgul färg med gröna toppar, men bladen äro 
så väl till form som byggnad lika hufvudformens, utom deri att de 
äro betydligt glesare, kortare och i spetsen mera skedlikt fördjupade, 
hvarjämte cellerna hafva större papiller, alldeles som bladen på Oreo- 
weissia serrulata, för hvilken hon äfven af mig blifvit misstagen. 
Samma form är funnen i Tyroien och Thüringen; se ”Ein botanisches 
Räthsel ” af Milde i Bot. Zeit. 1864 och hans Bryol. siles. sid. 53, 
under Oreoweissia, hvilket slägte står midt emellan Dichodontium 
och Oncophorus (Cynodontium). Detta senare genus är tillräckligt 
utmärkt genom den räfflade kapseln (likväl nästan alldeles slät hos 
O. Bruntoni), det autoika könsförhållandet, de låga och smala bladen, 
hvilkas celler äro släta utom på nervens baksida och i kanten, bildad 
som denna är af 2 lager (enlagrig hos underslägtet Rhabdoweissia, 
d. v. s. O. crispatus och striatus ) m. 6. kännetecken. 
Bidrag till kännedomen om de Skandinaviska 
lafvarnas utbredning. 
Af O. G. Blomberg. 
Sedan Prof. Fries’ förtjenstfulla arbete Lichenes Scand. 
utkom (1 DeL 1871, 2 Del. 1874), har jag haft tillfälle 
insamla åtskilliga märkliga arter, om hvilkas förekomst 
kan vara lämpligt att relatera. Då lafvarnas geografiska 
utbredning i Skandinavien icke är så utredd som önskligt 
