168 
N. Wille. 
mindre Protoplasmamasse begyndte nu snart at destrueres, 
og det viste sig da, at den hang fast ved en af Cilierne 
paa den endnu levende Sværmecelle (Fig. 7 c). Maaske 
skulde det have været to, men isaafald har Delingen i 
Modercellen været ufuldstændig. * Naar Sværmecellerne 
have svömmet en Stund, begynde de at forandre Form, 
den tykke Forende smalner af, og den tynde Bagende- 
trækker sig sammen og bliver tykkere. Snart have de 
naaet den Form, som man kan kalde den typiske; de ere 
da ægrunde (Fig. 8 a —c) og seede fra Siden stærkt flad¬ 
trykte (Fig. 8 d). Længden er 9—13 p, Bredden 4—8 
og Tykkelsen, som det ikke med Sikkerhed lykkedes at 
maale, syntes at være lidt mere end Halvparten af Bred¬ 
den. I den spidse Ende bære de 2 Cilier, som ere 2—3 
Gange saa lange som Sværmecellens Krop og ere fæstede 
et lidet Stykke fra hverandre ved den forholdsvis store 
farvlöse Flæk, som de have i Forenden; i Regelen have 
de ogsaa en farvlös Flæk i den hagre Ende, hvad man 
lettest ser, om man farver dem med Jod; det rôde Ind¬ 
hold bliver da blaat, de to farvlöse Flække forblive farv¬ 
löse. Naar de svömme, dreie de sig ofte rundt fra Höire 
mod Venstre, og de synes at kunne svömme saavel frem¬ 
over som bagover. 
Naar Sværmecellerne have svömmet en Tid (5—10 
Min.) med sin typiske Form, begynde de atter at forandre 
sig; de trække sig lidt efter lidt sammen og antage i Re¬ 
gelen Kugleform, 6 f.i i Diam. Ofte kan man da kun se 
en farvlös Flæk, nemlig hvor Cilierne ere fæstede. Efter 
kort Tids Forlob lægge de sig til Ro, idet Ciliebevægelsen 
ophorer, og snart begynde de at oplöse sig, idet Indholdet 
under livlig Molekularbevægelse fordeler og oplöser sig i 
det omgivende Vand. Hele Sværmecellernes Liv varer 
næppe længere end 1 / 2 Time. 
Af alle de saaledes fritsvömmende Sværmeceller, som 
iagttoges, sikkerlig over 1000, blev ikke fundet nogen, 
som med Sikkerhed omgav sig med Cellemembran. Deri- 
