2 
F, W. C. Areschoug. 
anförda morfologiska karakterer, äro att betrakta såsom 
de egentliga fortplantningsgrenarne, så att hos alla så¬ 
dana träd, som hafva dverggrenar (= Kurzzweige, Stauch- 
linge, Brachyblasten), det är dessa, som med högst få un¬ 
dantag uteslutande frambringa blommor. Såsom ett spe¬ 
cielt undantag från denna regel hafva särskildt anförts de 
rent vegetativa dverggrenarne hos Pinus. Dessutom har det 
af mig uttryckligen och just på det af W. åberopade stället 
(pag. 3) uppgifvits, att dverggrenarne skilja sig från det 
andra slaget af grenar eller långgrenarne derigenom, att 
de förra äro mycket kortare, bestå af nästan alltid out¬ 
vecklade internodier samt att de merendels sakna sido- 
knoppar, så länge de ej afslutas med blommor — allt 
kännetecken, som äro af en rent morfologisk natur. På 
samma ställe har likaledes uppmärksamheten fästats på 
den omständigheten, att visst icke hos alla vedar tade väx¬ 
ter någon skilnad mellan dverggrenar och långgrenar 
gör sig gällande, utan att de förra saknas hos många så¬ 
dana växter. Vore nu W:s uppgift riktig, så skulle jag 
hafva gjort mig skyldig till det orimliga påståendet, att 
många af våra vedartade växter, nämligen sådana, som 
sakna dverggrenar, ej frambringa blommor, åtminstone ej 
på grenarne. 
Min mening har emellertid helt enkelt varit den, att 
de axlar, som frambringa blommor, äro hos en mängd 
vedartade växter genom de nyss anförda karaktererna 
skilda från de öfriga grenarne, under det hos andra träd 
och buskar de blombärande grenarne föga afvika från de 
sterila. Deremot har det aldrig kunnat falla mig in att 
påstå, att de fertila grenarne hos alla vedartade växter 
äro ”Kurzzweige”. Tillika tyckes det helt och hållet hafva 
undgått W:s uppmärksamhet, livad som dock upprepade 
gånger såväl i den allmänna redogörelsen som i de spe- 
ciela undersökningarne framhållits, att nämligen visst icke 
alla dverggrenar hos ett träd frambringa blommor, utan 
att många af dem kunna dö efter förloppet af några år, 
