4 
F. W. C. Areschoiig. 
att de af mig under benämningen ”sekundäre Verjün¬ 
gungszweige”. ”falsche Verjüngungszweige” och ”falsche 
Kurzzweige” beskrifna grenarne ej förekomma hos alla 
vedartade växter, utan äro inskränkta till några få träd 
eller buskar och att jäg således ej haft för afsigt att gifva 
en allmän öfverblick öfver de hos vedartade växter före¬ 
kommande formerna af grenar. För uppnåendet af det i 
mitt arbete föresatta mål har det varit nödigt att välja 
sådana växter, på hvilkas grenar de fertila årgångarne 
tillochmed efter förloppet af flere år kunna igenkännas, 
hvilket säkrast låter sig göra med de vedartade växter, 
hvilkas fortplantningsgrenar äro skarpt skilda från för- 
yngringsgrenarne, såsom förhållandet är när de bilda s. k. 
dverggrenar. Ty äfven om dverggrenarne äro enåriga och 
derför affalla, sedan de en gång blommat, så qvarstå ärren 
efter dem mer eller mindre tydligt under flere år. Af 
den orsaken är det endast de vedartade växter, hvilkas 
fortplantningsgrenar äro förvandlade i dverggrenar, som 
utgjort föremålet för mina undersökningar, och de nyss 
uppräknade slagen af grenar finnas endast hos sådana 
växter samt utgöra hos dem en i förhållande till de egent¬ 
liga dverggrenarne föregående ordning af fortplantnings- 
axlar. 
Under sådana förhållanden är det helt naturligt, att 
W. ej kunnat finna’ plats i mitt skema för de af honom 
uppstälda grenformerna hos Linnæa. Ty denna växt hör, 
såsom redan anmärkts, till de vedartade växter, hos hvilka 
de sterila och de fertila axlarne äro föga differentierade, 
i det de senare ej äro ombildade till dverggrenar. Men 
då skilnaden mellan dverggrenar och blombärande lång¬ 
grenar endast beror på en starkare eller svagare utveck¬ 
ling och då dessutom en olikhet mellan fortplantnings- och 
föryngringsgrenar stundom kommer till stånd äfven hos så¬ 
dana träd eller buskar, hvilkas fortplantmngsaxlar ej ut¬ 
göra verkliga dverggrenar, så till vida att de blombä¬ 
rande grenarne vanligen bestå af färre och ofta kortare 
